53 



fra Land; der sad Gronlaenderinderne og raabte ud til os: 

 »Vi fryse, vi ere bange«. Heltemodet var rent borte nu, og 

 hejst fornaermede vare de; imidlertid stillede de sig snart 

 tilfreds, da de kom om Bord hos os og fik en Snaps. Efter 

 Hjemkomsten sad vi endnu Isenge og droftede Dagens Begi- 

 venheder, og Klokken blev halv to, for vi kom til Ro; da 

 var det allerede ganske lyst, og Snespurvene kvidrede rundt 

 om Teltet. 



Den felgende Morgen var Himlen overtrukken, og Luften 

 saa truende ud. Forst Klokken 9 kom vi ud af Poserne; 

 da var det endnu stille, men paa en Gang kom et enkelt 

 Vindpust, hvorefter det straks blev stille igjen. Det var ikke 

 til at tage fejl af, der var en Sydveststorm i Anmarche. 

 Vindstodene bleve hyppigere og hyppigere, og i Lobet af en 

 Time havde vi Stormen med dens saedvanlige Folgesvend 

 Regnen, der piskede mod Teltvaeggen. Det var jo kedeligt 

 at faa spildt en Dag, den sidste hele Dag, vi havde til Raa- 

 dighed, men vserre var det, at Storisen drev op mod 0en 

 og truede med at spserre os inde. Forelobig var der ikke 

 andet at gore end at indskreenke os til en Undersogelse af 

 0en, hvor vi laa, og afvente bedre Tider. 0en var naeppe 

 en halv Mil i Retning 0st — Vest og en kvart Mil i Retning 

 Nord — Syd, bestod af Fjseld, Gnejs; dens hojeste Punkt var 

 naeppe 100 Fod. Paa Nordsiden gik Klipperne stejlt ned mod 

 Vandet, paa andre Steder skraanede de mere jsevnt ud mod 

 Stranden, eller nsermest nede mod denne laa en jaevn Sand- 

 slette. Oppe paa 0en laa hist og her smaa Soer, dannede 

 ved at Regnvandet samlede sig i de naturlige Saenkninger 

 i Khppen, og fra Soerne strommede smaa Bsekke ned mod 

 Stranden ; omkring Soerne laa mose- og engagtige Strsekninger. 

 Ihvorvel Muldlaget, hvor der overhovedet fandtes et saadant, 

 var overordenthg tyndt, groede dog ikke faa Planter paa 



