4 SOLANDER, OM ISEN I SVERIGES RINNANDE VATTEN. 



de resultat, hvartill ofvan nämnda undersökningar ledt. Isför- 

 hållandena bero i stort taget och om man bortser från vissa 

 perturberande inflytanden, såsom de undersökta sjöarnes inbördes 

 storlek, o. s. v., (perturbationer, som dock i fråga om insjöarne 

 ej tyckas i väsentlig mån inverkat), af den betraktade ortens 

 breddgrad, dess böjd öfver hafvet samt dess afstånd från öppet 

 haf, så att t. ex. isläggningen sker tidigare ju längre mot norr 

 och ju högre öfver hafsytan orten är belägen, men deremot för- 

 senas genom närheten af öppet vatten. Sålunda utlöpa kurvorna 

 för lika isläggning, islossning och istid från den mellan Bohus- 

 län och Dalarne liggande delen af riksgränsen solfjäderformigt 

 åt SO, O och NO. De sydligaste löpa till en början parallelt 

 med Kattegats kust för att derefter böja sig kring det Små- 

 ländska höglandet, som utgör en temligen skarpt markerad köld- 

 pol. Längre mot norr gå kurvorna nästan rakt i V och O 

 öfver norra delen af Venern fram emot trakten af Stockholm. 

 Ännu längre mot norden, från norra Vermland och Dalarne, er- 

 hålla de en allt mera nordostlig riktning, delvis i senare delen 

 af sitt lopp följande Bottenhafvets kust — för att slutligen, ut- 

 gående från nordliga Dalarne, kröka sig kring det bergiga Herjeå- 

 dalen: en starkt utpräglad köldpol. I norra till mellersta Norr- 

 land visar sig mellan kurvorna för lika isläggning och istid och 

 de för islossning en väsentlig olikhet. Kurvornas hufvudriktning 

 är, såsom man af landets höjdförhållanden kunnat förmoda, från 

 SV till NO. Men på hösten inträffar det egendomliga förhål- 

 landet, att isläggningen försiggår senare i vestligaste, högst be- 

 lägna dalarne af lappmarkerna än ett stycke längre österut, 

 hvadan isläggningskurvorna komma att i sitt nedre lopp bugta 

 sig om den kallare mellersta delen af landet, sålunda erhållande 

 en mer eller mindre regelbundet parabolisk gestalt med toppen 

 åt söder. Orsakerna till detta förhållande anses vara dels Lapp- 

 lands rikedom på större sjöar och vattendrag, vid hvilkas af- 

 kylning och tillfrysning om hösten en betydande värmemängd 

 rrigöres, dels närheten till norska kusten, som der sköljes af 

 Golfströmmens varma vatten. Efter isläggningen åter blir kli- 



