Öfversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar, 1882. N:o 3. 



Stockholm. 



Anteckningar om silurlagren på Carlsöarne. 

 Af G. Lindström. 



Härtill taflan IV. 

 [Meddeladt don 8 Mars 1882]. 



Att dömma af både äldre och yngre beskrifningar skulle de 

 öfversiluriska lagren på Gotland öfverallt ligga nästan, eller helt 

 och hållet vågrätt. Den föreställningen får man af Hisingers, 

 Murchisons och Schmidts skrifter. I ett så nytt arbete som 

 »Praktiskt geologiska Iakttagelser under resor på Gotland 1876 

 — 78» af A. Lindström heter det, sid. 1: »De (berglagren) 

 äro i det närmaste vågrätta, men synas dock öfver hufvud hafva 

 en ytterst lindrig lutning mot sydost.» Detta är dock så långt 

 ifrån att vara ett allmängiltigt förhållande, att man t. ex. redan 

 i det omedelbara granskapet af Wisby varseblifver betydliga 

 sänkningar och böjningar, huru den äldre mergelskifferbädden 

 på vissa ställen stiger till 50 fots mägtighet och på andra sän- 

 ker sig till några fä fot under den ofvan liggande kalkstens- 

 massan. Utefter ostkusten råda likaledes på ett stort antal 

 punkter rubbningar och kastningar. Men ingenstädes torde dock 

 sådana oregelbundenheter visa sig tydligare än på de vid Got- 

 lands vestkust liggande holmarne, Stora och Lilla Carlson. Det 

 är icke endast i detta hänseende som de äro märkliga, utan de 

 äro äfven mycket lärorika genom sin fossila fauna, synnerligen 

 mergelskifferns, och genom de antydningar man deraf vinner för 

 uppfattningen af Silurfaunan pä Gotland i dess helhet. 



Nämnde holmar, belägna, den stora ] / 2 svensk mil och den 

 lilla 3 /„ mil från närmaste Gotlandsstvand, samt båda likaledes 



