ÖFVERS1GT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 82, N:0 3. 7 



Här liksom pä så många andra ställen inom Gotlands län 

 kan märkas, att den senaste höjningen ej ännu lyftat ön 

 till hela den omfattning kusten en gång egt. Detta bevisa 

 nämligen de ännu under hafvet stående, med stränderna i det 

 närmaste jemnlöpande, tvärbranta, terassformiga afsatser, hvilka 

 af allmogen kallas »pallar». De äro i sjelfva verket icke något 

 annat än sänkta strandklintar, konturer af fordna stränder från 

 den tid, då både dessa öar och hela Gotland stodo högre öfver 

 hafvet. Ty det torde väl få anses som afgjordt, att branta 

 strandklintar endast kunna bildas ofvan hafvet, i sjelfva strand- 

 brynet, der hafvet i förening med strandklappern verkar urhol- 

 kande. Stenarnes eroderande kraft kan ej vara synnerligt stor, 

 om ens någon, när de ligga nedsänkta på några famnars djup i 

 •det salta och tunga hafsvattnet. Det är i synnnerhet utanför 

 södra kusten på stora ön som dylika pallar förekomma. 



Att inlandsisen under glacialtiden äfven varit verksam vid 

 bildandet af öens nuvarande yta, synes af refflor på vestra sidan 

 af platån vid myren, der de visa 347° på kompassen och så- 

 ledes gå nära i NNO och SSV. 



Liksom största delen af det egentliga Gotland består äfven 

 Stora Carlson af två bäddar, den undre, mergelskiffer, den öfre och 

 mägtigare, kalksten af olika grader af hårdhet. På grund af de 

 lagringsförhållanden, som nedanföre närmare angifvas, torde mer- 

 gelskifferns mägtighet kunna uppskattas till 80 fot och kalkstens- 

 bädden till minst 100 fot. Det allmänna fallandet hos båda dessa 

 lager är sydligt, men dessutom förekomma en mängd inskränk- 

 tare, lokala rubbningar, oberoende af stupningen i dess helhet. 



Mergelskiffern går i dagen på ost- och vestkusten r ) och är 

 på den norra kusten dold under detritus. På nordostkusten, 

 bortom klinten »Utfall», visar den sig åter på flera punkter till 

 en höjd af 40—50 fot. Den är der, liksom öfverallt eljest på 

 ön, mjuk och lätt sönderfallande, ljusgrå, något i grönt stötande, 

 med inblandade band och bollar af hvitgrä kalksten. Dessa 

 band bli högre upp i lagret allt talrikare, under det att mergel- 

 1 ) Se genomskärningarne på tafl. iv. 



