8 LINDSTRÖM, ANTECKNINGAR O-M SILURLAGREN PÄ CARLSÖARNE. 



skiffern underordnas och slutligen försvinner. På ostkusten sänker 

 bädden sig småningom mot söder och ligger vid Fanterna under 

 dessa, dyker med sina öfversta kalkstensblandade skickter åter 

 upp på andra sidan om dessa i en långsträckt, 10 — 12 fot hög 

 båge och försvinner under kalkstenen, som sänker sig ner der- 

 öfver. På vestkusten ligger längst i norr mergelskiffer tätt vid 

 vestra sidan af Spangände endast några få fot öfver hafsytan 

 i vågrätta lag, fortfar sålunda under de höga tvärbranta väg- 

 garne vid Rindhålet och Godshålet, samt börjar vid Klef små- 

 ningom stiga till en stor båge, hvilken vid Lerberget når sin 

 största höjd med 67 fot, innan den faller mot söder. I en ny, 

 men mycket lägre och kortare våg lyfter och sänker sig mergel- 

 bädden derefter ånyo, samt stiger för tredje gången söder om 

 Gyl eller Ramkulle och dyker slutligen vid Stor Nasu under 

 hafvet. Denna sistnämde båge är på sin höjdpunkt öfvervuxen 

 med gräs eller betäckt med spillror af förstörda lager, så att 

 snan måste sakna en genomskärning, hvilken skulle hafva varit 

 fullständigare än den första vid Lerberget och visat mergel- 

 bädden i en mägtighet af väl 80 fot. På södra sidan om Stor 



Nasu äro lagren, såsom ofvanstående träsnitt visar, i hög grad 

 omkastade och blandade med hvarandra. Mergelskiffern (1) visar 

 sig nederst vid stranden i en kupolformig hvälfning, som delvis 

 blifvit af hafvet utgräfd till en grotta. Ett band af hård, kri- 

 stallinisk kalk (2) täcker skiffern och sänker sig mot söder nedåt 

 hafsytan, der dess kubiska, tvärt afskurna block bilda en strand, 

 som fått namnet Altaret. Derofvan vidtager ett närmast Stor 

 Nasu bågformigt lager af hård mergelskiffer (3) med täta band af 

 kalksten, i hvilket på norra sidan ett lager af knölig, oregel- 

 bundet skicktad, gul kalk (4) inkilar. Ofverst täcker skicktad, i 



