10 LINDSTRÖM, ANTECKNINGAR OM SILTJRLAGREN PÅ CARLSÖARNE. 



sig i en ellips och utgöra det högst belägna, kända höjnings- 

 beviset af denna form inom hela länet. Andra tecken till höj- 

 ningar finner man här, liksom på systerön, utom i flere grupper 

 af rauker, i de stora grottor, hvilka, såsom Söder-Wagnshus, 

 urholkats i kalkstensväggarne och genom sin olika höjd i dessa 

 antyda hafsytans förändrade nivåer, äfvensom de lemna en 

 aning om, att de stränder, med hvilkas klappersten vågorna ur- 

 gräfde klippan, äfven förstörts, så att en lodrätt klippvägg ensam 

 blifvit qvar. Vesterut, vid den s. k. Trägården, ligga några ytor 

 •af den starkt rubbade kalkstenen alldeles spegelblanka med fina 

 repor, men det är ovisst, huruvida slipningen till sitt ursprung 

 är glacial eller om det icke snarare är slintytor, som här visa sig. 



Underbädden synes endast helt litet till. Dess öfversta, 

 med kalkstensband fylda topp bildar nederst vid hafvet på 

 vestra kusten en 16 fots mägtig vägg och den sänker sig åt 

 båda sidorna, mot sydvest och nordost och försvinner snart un- 

 der hafvet, mycket rubbad och omstörtad af det deröfver ned- 

 trängande kalkstenslagret. 



Den ofvanliggande kalkstensbädden, som vid ostkusten, der 

 den ensam bildar profilen, når en mägtighet af nära 200 fot, är 

 i sina lägre delar skicktad i tjocka bankar, hvilka föra Penta- 

 merus oblongus, och öfvergår öfverst till en knölig, oregelbundet 

 skicktad, massformig kalksten. Denna är dock icke öfverallt 

 rådande och man ser vexlingar af tunnhvarfviga band med 

 smala fogar af mergelskiffer. Det för båda hufvudlagren gemen- 

 samma fallandet i dess helhet är ostligt, såsom tydligen finnes 

 af förhållandet med mergelskiffern i vester och kalkstenen i 

 öster. Men dessutom förekomma äfven på denna ö stora kast- 

 ningar, såväl i mergelskiffern, som än mer i kalkstenen. Nedan- 

 för Trägården ha stora kalkstensbäddar sänkt sig ned och klyft 

 mergelskiffern, utöfvat tryck både ofvanfrän och från sidan, så 

 att dennas skickt rubbats och böjts åt motsatta håll, såsom 

 synes på nästföljande träsnitt, de öfre uppåt och de nedre 

 under kalkstenen samt de mellersta splittrats i om hvarandra 

 kastade stycken. Här har tydligen kalkstenen varit den stö- 



