J2 LINDSTRÖM, ANTECKNINGAR OM SILURLAGREN PÅ CARLSÖARNE. 



Om man nu i sin helhet sammanfattar denna öfversigt af 

 de båda öarnes lagerbyggnad, kommer man för det första till 

 det resultat, att båda äro de enda qvarliggande segmenten af 

 en större silurö, som antagligen haft sin medelpunkt ungefär 

 3 / 8 mil norr om Stora Carlsö och 1 / 3 mil vester om den Lilla. 

 Ty om man utdrager stora öns nord-sydliga stupningsaxel, mö- 

 ter den i nämnde punkt den lilla öns ost-vestliga. Mot denna 

 punkt höja sig och syfta lagren hos båda. 



Vidare skall man finna, att lagrens stupning öfverallt ut- 

 med kusterna ej står i något sammanhang med den allmänna 

 stupningsriktningen, utan är ett fenomen, fullkomligt oberoende 

 deraf och efter all sannolikhet till tiden vida yngre. Antagligen 

 tillhör denna förändring ett tidskifte, som faller inom den se- 

 naste geologiska epoken, den post-pliocena, sedan båda öarne 

 blifvit afsöndrade både från hvarandra och från Gotland. Ty 

 om ett forntida sammanhang mellan dessa punkter tala kalk- 

 stensbäddarne isynnerhet det tydligaste språk. De tunga kalk- 

 stensmassorna, ofta med mergelskifferbädden undergräfd vid sin 

 fot, tryckte pä denna plastiska underbädd, denna gaf vika, 



Kliutparti på Lilla Carlsö nära Trägården. På andra sidan klyftan 

 vid trädet äro lagren vågrätta. 



bugtades, sprickor och remnor uppstodo i den ofvan hängande 

 kalkstenen och massor deraf sänkte sig öfverallt vid ku- 

 sterna, der intet motstånd mötte för fallandet. Det är således 

 snarast i egenskap af ras eller glidning som detta lokala stu- 



