ü'4 LÖNNROTH, EN BOTANISK RESA I SMÅLAND • OCH PÅ GOTLAND. 



anses ingå i Kochs H. bifurcum, hvilken uppgifves förekomma 

 »in apricis, collibus incultis .... solo calcario . . .» Den saknade 

 likväl öfverallt stoloner 1 ) och hade i stället ofta tufviga stånd 

 med flera uppstigande sidostänglar af omkring 2 — 4 decimeters 

 höjd samt styfvare och glaucescenta blad, hvilka hos H. fallaci- 

 nura Gren. & Godr. sägas vara »plus molles». Med H. dicho- 

 tomum öfverensstämde den till hårigheten hos alla växtens, delar, 

 ehuru rotbladen hade gröfre och på hela öfre ytan sittande 

 borstlika hår, som med hvit färg hopade sig vid bladfästena, 

 äfvensom till holkfjällens form och rika beklädnad med glandel- 

 hår; men den liknade deremot till höjden, som var vida större 

 än hos H. dichotomum, grofleken, de merendels större, tjockare, 

 i början klotrunda eller klotrund äggformiga och, såsom utblom- 

 made, bukiga blomholkarnes och de mot basen mycket mindre 

 starkt afsmalnande och derfore mera tunglika rotbladens form 

 mera H. bifurcum. Båda dessa arter liknade den till de upp- 

 repadt 2 — 6-blorastriga stänglarnes utseende, hvilka antingen 

 saknade blad eller hade ett litet ensamt blad nedanför eller 

 stundom ofvanför midten med eller utan blombärande gren i sin 

 vinkel, äfvensom i afseende på saknaden af röda strimmor hos 

 kantblommorna. Från H. dichotomum, från hvars jordstam (en 

 »radix multiceps») ofta utgå flera tätt sittande och nästan sam- 

 manpackade stamknoppar och hvars rotblad, som knappt kunna 

 sägas bilda rosetter, alltid äro uppstående och till största delen 

 bestå af smalt lancettlika, åt båda ändarne afspetsade blad, 

 skilj de sig den af mig funna Hieraciiformen dessutom, ehuru 

 den växte på alldeles samma slags lokal som nyssnämnda art, 

 genom sina längre åtskiljda, mot jorden starkt nedpressade blad- 

 rosetter, hvilkas yttre blad till stort antal voro bredt spadlika, 

 liksom hos H. Pilosella, och på hela sin öfre yta, liksom hos 



') H. Pilosella och H. Auricula, som sparsamt växte på hvar sia sida om 

 densamma, men på samma nakna kalkgrund, äfvensom H. aurieulaeforme, 

 hvaraf ett par stånd (måhända de enda på Gotland funna!) der äfven på- 

 träffades, hade deremot, i trots af den derför ogynsamma lokalen, korta 

 steiila stoloner, hvaraf synes, att den nu ifrågavarande formens saknad af 

 sådana ej får tillskrifvas lokalens tillfälliga inflytande. 



