12 EKMAN, STUDIER ÖFVER SÖTVATTEN OCH DERAS ANALYS. 



repande, åtminstone i fråga om ett så pass orent vatten, som 

 Arstavikens x ). Af de många försök jag i denna rigtning gjorde 

 må exempelvis ett anföras. Vattnets mängd var 500 cc. ; cha- 

 meleonlösningen höll 0,4 545 gr. permanganat per litre. Deraf 

 tillsattes 20 cc. till vattnet och efter surgörning med svafvelsyra 

 kokades vätskan 5 minuter, hvarvid den bibehöll sig starkt röd. 

 Efter reduktion med oxalsyra och återtitrering med chameleon 

 befanns att 16, i cc. chameleonlösning förbrukats. Då vätskan 

 sedan kokades 6 förnyade gånger med chameleon, 5 minuter 

 hvarje gång, hvarvid andra gången tillsattes 10, och vid hvarje 

 följande 4 cc. chameleon af den styrka Prof. Almén upp- 

 gifvit, blef chameleonförbrukningen ytterligare 2,9 5, 1,30, 1,30, 

 1,20, 1,04, 0,9 5 cc. De tre första kokningarne sammanlagdt 

 hade således gifvit en chameleonförbrukning af 20,3 5 cc. och 

 alla 7 kokningarne tillsammans en förbrukning af 24,8 4 cc. Jag 

 har upprepat operationen på samma sätt ända till 16 gånger 

 utan att hinna den gräns, hvarvid chameleonförbrukningen upp- 

 hör, i det en förbrukning af omkring V 2 cc. äfven And de sista 

 operationerna egde rum. 



Då jag försökte att genom betydligt större tillsatser af cha- 

 meleon vid de upprepade kokningarne hastigare bringa oxida- 

 tionen till afslutning, så stötte jag på den svårigheten att öfver- 

 mangansyran till väseudtlig del reducerades af det närvarande 

 mangansulfatet, hvarigenom den åsyftade fördelen gick förlorad. 

 Vid användning af smärre mängder chameleon hann deremot 

 den nämnda reaktionen under 5 minuters kokning icke att i 

 synnerlig grad inträda. Ofvermangansyrans reaktion på mangan- 

 sulfatet egde rum icke blott vid koktemperatur, utan äfven långt 

 under densamma; vid de upprepade kokningarne med chameleon 

 tillsatte jag derföre chameleonlösningen först sedan vätskan 

 kommit i kokning på nytt. 



') En antydan om ett dylikt förhållande innebär väl äfven Prof. Alméns ytt- 

 rande i inledningen till hans nämnda arbete, nemligen att »de organiska äm- 

 nena i sjö- och flodvatten synas vara vida svårare att oxidera än i goda 

 brunnsvatten». 



