ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 18 8 2, N:0 5. 15 



meleon i alkalisk lösning, så är dock säkert att de organiska 

 ämnen, som föranledt de of v an anmärkta olikformighetenia i re- 

 sultaten, icke varit oxalsyra, ty denna skulle hafva blifvit full- 

 ständigt oxiderad under återtitreringen med chameleon, utan att 

 dervid föranleda någon osäkerhet i indikationen. 



Jag behöfde således ytterligare förändra chameleonmethoden 

 och den modifikation deraf, som jag år 1874 utarbetade, har 

 jag alltsedan vid mina vattenanalyser oförändrad bibehållit. Den 

 kan uttryckas i få ord sålunda: Syreförbrukningens bestämning 

 genom vattnets kokning under viss tid, först i alkalisk, sedan i 

 sur lösning med en viss mängd permanganat, användt i stort 

 öfverskott. De omständigheter, på hvilka jag dervid gjort af- 

 seende äro följande. 



Man har vid chameleonmethodens tillämpning att efter- 

 sträfva möjligast fullständig förbränning af de organiska äm- 

 nena, enär det är bestämningen af de organiska ämnenas mängd, 

 som är det egentliga ändamålet för chameleonmethoden 1 ), och 

 man bör hafva desto större sannolikhet att af syreförbrukningen 

 kunna beräkna dessa ämnens mängd, ju fullständigare de blifva 

 förbrända. I alla händelser bör vattnens olika grad af renhet 

 framträda desto tydligare, ju fullständigare oxidationen af de 

 organiska ämnena blifver eller m. a. o. .ju högre siffra man er- 

 håller för syreförbrukningen. Derföre bör kokning med stort 

 cliameleonöfverskott och i både alkalisk och sur lösning bäst 

 uppfylla ändamålet. Af samma skäl bör tiden för kokningen 

 väljas så pass lång, att blott föga större syreförbrukning skulle 

 kunna erhållas genom fortsatt kokning. 



Vidare har man att eftersträfva möjligast konstanta resultat. 

 Det synes mig att variationerna i syreförbrukningen böra blifva 

 desto mindre, ju fullständigare de organiska^ ämnena blifva för- 



') Man har visserligen äfVen angifvit ett annat ändamål för chameleonmetho- 

 den, nemligen att derigenom vinna kännedom om mängden af de lättast 

 oxyderbara ämnena i vattnet. Jag har emedlertid ansett osannolikt att deraf 

 skulle kunna dragas några användbara slutsatser, och har derföre icke sökt 

 utbilda methoden i sådan riktning. I så fall skulle jag hafva låtit per- 

 manganatet verka på vattnet vid vanlig temperatur. 



