16 WILLE, OM CHRYSOPYXIS BIPES OG DTNOBRYON SERTULARIA. 



Som Slasgtscharakter for Epipyxis anförer Ehrenberg 1 ): 

 »Animal e familia Dinobryinorum, ocello destitutum (sessile),» 

 og f'or Dinobryon-): »Animal e farailia Dinobryinorum, ocello 

 instructum (libre vagans, gemmificatione fruticulosum).» 



Hvad Mangeln af Oiepunkt bos Epipyxis angaar, saa er 

 det allerede eftervist af Stein, jeg bar ogsaa seet det bos alle 

 större Individer; den tilsyneladende Mangel bos de mindre maa 

 tilskrives de optiske Hjaelpemidlers Svagbed. 



Hvad den anden Charakter angaar, saa er den ligeledes 

 uden Betydning, da Familiestokken, naar den bliver stor og for- 

 grenet, let vil kunne knaekke af ved Hyllernes tynde Basis; man 

 under derfor ogsaa ofte Brudstykker af Familiestokke (Tavl. I, 

 fig. 42, 43), men dermecl er det dog ingenlunde bevist, at de 

 aldrig ere fastsiddende. Hvad endelig »gemmificatione fruticu- 

 losum» angaar, saa synes Ehrenberg 3 ) selv at antage, at Di- 

 nobryons Familiestokke oprindeligt ere enkelte: »Einfache Kno- 

 spenbildung am obern Rande ohne Ablösung giebt dichotomische, 

 verästelte, frei schwimmende Monadenstöcke, welcbe Bäumeben 

 gleichen.» »Aus dem obern Rande jedes Panzers (Mantels) pflegt 

 nur ein junges Thier als Knospe hervorzutreten, zuweilen sieht 

 man auch 2.» Efter denne Fremstilling maa dog de yngste Di- 

 nobryonstokke bestaa af et Dyr, og er altsaa Epipyxis, om 

 hvilken EHRENBERG siger, at han ikke bar iagttaget Delinger. 



Ogsaa Stein bar vasret opmeerksom paa Ligheden mellem 

 Epipyxis og Dinobryon, da han om nogle af sine Figurer siger 4 ): 

 »Grosse Exemplare mit ausgestreckten Thieren, die fast ganz 

 den Dinobryon gleichen.» Hertil kan bemserkes at disse Steins 

 Figurer af Epipyxis fremstille udstrakte Dyr, medens bans Af- 

 bildninger af Dinobryon fremstiller contraherede, en Forskjei 

 maa da selvfölselis vasre tilstede. 



') Ehrknbkkg, 1. c. p. 123. 



2 ) Ehkenbekg, 1. c. p. 124. 



) Eiikkxbkug, 1. c. p. 124. 



') Stein, 1. c. Tab. XII, li?. 8, 9. (Fignvforklaring.) 



