ÖFVERSIGT Al 1 K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1882, N:0 7. 5 



uranhalten, såsom analyserna af Arendals- och Hitterö-mineralen 

 visa och enligt hvad jag äfven är i tillfälle bekräfta, ingår deri 

 under form af uranoxidul. Genom Zimmermanns 1 ) helt nyligen 

 utförda undersökning af metallisk uran är det nämligen satt 

 utom h varje tvifvel, att denna metalls ifrågavarande oxidations- 

 grad har sammansättningen U0 2 , och då det på senare tiden ur 

 kemiska grunder blifvit ganska sannolikt, att äfven thorjorden 

 är af analog sammansättningsart, så kunde man deraf draga 

 den slutsatsen, att de båda oxiderna uranoxidul och thorjord i 

 mineralet kunna ersätta hvarandra i varierande förhållanden. 

 Ett sådant antagande motsäges ej heller af oxidernas molekylar- 

 volymer, utan bekräftas fastmera deraf, ty de äro nära nog 

 identiska. Enligt Peligot's 2 ) bestämning är nämligen uran- 

 oxidulens eg. vigt — 1 0, 1 5, thorjordens åter = 10,22, såsom 

 nedanför skall ådagaläggas. 3 ) Häraf beräknas: 



Mol.-vol. 



U0 2 26,7 9 



Th0 2 25,87. 

 I full öfverensstämmelse med den åsigt, Frih. Norden- 

 skiöld af mineralogiska skäl uttalat, blefve Arendalsmineralet 

 under det gjorda antagandet äfven ur kemisk synpunkt ingen- 

 ting annat än en uranrikare varietet af den sedan 1829 bekanta 

 thoriten. Den sistnämnda artförändringen af mineralet uppgifves 

 väl, i likhet med den amerikanska, innehålla uran såsom uranoxid: 

 U0 3 ; men då Berzelius 4 ) funnit att Brevigsthorit med saltsyra 

 utvecklar fri chlor, hvilket beror på dess halt af 2,4 3 proc. man- 

 ganoxid, så är deraf klart, att lösningen måste komma att inne- 

 hålla uran endast i form af trioxid, såsnart dess mängd ej är 

 större än 1,64 proc, låt vara att den också ursprungligen ingått 

 i mineralet såsom oxidul U0 2 . Hvad deremot Collier's upp- 

 gift beträffar, att mineralet från Champlain håller urantrioxid, 



1 ) Ber. d. deutsch, chem, GeselJsch. 15, S47. 



2 ) Gmelin-Keaut, Handb. d. Ch. II: 2, 3 75. 



3 ) Sid. 23. 



4 ) K. Sv. Vefc.-Åkad. Handl. 1829, 4. 



