20 NILSON, UNDERSÖKN. ÖFVER THORIT OCH THORIUMS EQVIVALENT. 



behörigen beaktad, ehuruväl densamma i så betydande mån influe- 

 rar på vägningarne, att differenserna, som framgå ur hans under- 

 sökning, jemförd med resultatet af mina bestämningar, möjligen 

 är helt och hållet beroende deraf. En helt obetydlig tillökning 

 i thorjordens vigt är nämligen med de använda qvantiteterna 

 tillräcklig, att höja thoriums atomvigt från 232,4 till 234, hvaron 

 man genom räkning lätt öfvertygar sig. Den goda överens- 

 stämmelse åter, som eger rum mellan resultatet af hans båda 

 försöksserier, torde vid närmare betraktande vara mera skenbar 

 än verklig. Om man nämligen vid beräkning af thoriums 

 atomvigt ur oxalatets analys lägger till grund förhållandet 

 ThO., : 2C,0 3 + 2H0 2 så blir densamma 231,78; då detta värde 

 med mera än två enheter understiger det tal, som erhålles såväl 

 om man utgår från Th0 2 : C0 2 (233,9 6) som ock genom sulfatets 

 analys (233,s), så är deraf klart, att något konstant fel måste 

 vidlåda den för oxalatets analys använda metoden. Och det 

 torde ej falla sig synnerligen svårt att uppdaga flera anlednin- 

 gar härtill. Som bekant lider man nämligen af allmänt kända 

 orsaker 1 ) vid förbränning af organiska ämnen en så godt som 

 oundviklig förlust af kol, i genomsnitt omkring 0,i procent. Det 

 är redan häraf klart, att värdet på thoriums atomvigt skall 

 blifva högre, om man beräknar den enligt förhållandet Th0 2 : C0 2 , 

 än enligt förhållandet Th0 2 : 2C 2 3 + 2H 2 och, om man nu ville 

 antaga, att Cleve vid dessa förbränningar icke lyckats undgå den 

 vanliga förlusten af 0,i proc. kol, så utöfvar densamma ett till den 

 grad starkt inflytande på resultatet, att atomvigten derigenom 

 sjunker ner till 231,4 6, eller nästan samma siffra, som erhålles ur 

 förhållandet Th0 2 : 2C 2 3 + 2H 2 och som dessutom anmärk- 

 ninwsvärdt nog nära nog sammanfaller med det värde, Chyde - 

 nius beräknat ur oxalatets analys eller Th = 231,3 9. 



Att åter en förlust vid oxalatets analys verkligen har egt 

 rum, det visar följande räkning, hvarvid analysernas medeltal 

 användas; man erhöll i procent, såsom redan blifvit nämndt: 

 ') Fresenius, Quant. Anal. II, 25. 



