ÖFVERS1GT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1882, N:0 7. 21 



Thorjord 59,44 



Kolsyra 39,34 



För väte återstår alltså 1,22 



100,oo, 

 men formeln för thoriumoxalatet Th2C 2 4 + 2H 2 fordrar med 

 begagnande af den ur dess analys härledda atomvigten: 



Th0 2 — 265,9 6 — 59,6 4 

 4C0 2 — 176,oo — 39,47 



H 4 — 4,00 — 0,89 

 445,96 100,oo. 



Häraf visar sig, l:o att förlusten i sjelfva verket uppgått 

 till 0,33 proc. (1,22 — ■ 0,89), under det att en förlust af 0,i 

 proc. kol motsvarar 0,3 6 7 proc. kolsyra, 2:o att vid analyserna er- 

 hållna värden ingalunda förete en sådan öfverensstämmelse med de 

 ur formeln beräknade, som man vid en serie af försök, företagna 

 i och för bestämning af en atomvigt, kan hafva rätt att fordra. 



Man måste alltså draga den slutsatsen, att analysen af tho- 

 riumoxalat är behäftad med ett konstant fel, som knappast gör 

 den användbar för ändamålet i fråga. Detta framgår redan af 

 Chydenii 1 ) försök, ty oxalatet lemnade honom det lägsta värdet 

 å thoriums atomvigt eller 231,3 9, oaktadt de sex analyser, 

 hvarur det framgått genom bestämning af den thorjord, som 

 efter saltets glödgning återstod, sinsemellan visa en tadelfri öfver- 

 ensstämmelse. Medeltalet af thorjordshalten deri var 59,4 1 

 proc, då Cleve funnit 59,4 4. Vid beräkning af atomvigten 

 medtog Chydenius också oxalatets analyser blott med tvekan 

 och endast af det skäl, att han ej var i stånd att i dem upp- 

 täcka någon källa för konstanta fel. 



En felkälla vid oxalatets analys, utom den redan anmärkta, 

 ligger utan tvifvel i den omständigheten, att kolsyran, som bil- 

 dades vid saltets förbränning, absorberades uti kalilut i ett kulrör 

 och utan vidare till sin mängd bestämdes såsom rörets vigtstill- 

 ökning. Som ingenting annat finnes angifvet, måste nämligen an- 



>) Anf. st. 



