ÖFVERS1GT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 188 2, N:0 7. 29 



onödig tidsutdrägt. Sedan densamma derpå hastigt blifvit upp- 

 hettad till måttlig rödglödgning uti en under tiden med kol upp- 

 eldad vindugn, var reduktionen efter 15 minuter fullbordad. Det 

 är af vigt, att upphettningen är af kort varaktighet, ty om ap- 

 paraten ej skulle sluta fullkomligt lufttätt, hvilket ju lätt kan 

 inträffa, blir följden den, att den glödande metallen af den allt- 

 jemt inträngande luften oxideras; att drifva upphettningen högre 

 än till rödglödgning tjenar ej till någonting, emedan någon sam- 

 mansmältning af metallen till kulor ej ens vid hvitglödguings- 

 hetta kunde förmärkas, allt erfarenheter, som vunnits genom 

 särskilda försök, hvilka föregingo den egentliga reduktionen. 



Sedan degellocket efter apparatens kallnande blifvit af- 

 skrufvadt, behandlades innehållet med vatten, som utlöste chlo- 

 riderna med lemning af den reducerade metallen, till en början 

 under explosionsartad vätgasutveckling, enär något öfverskott af 

 natrium blifvit tillsatt. Den reducerade metallen tvättades upp- 

 repade gånger genom dekantering med vatten, derpå med alkohol 

 och till sist med eter, samt torkades slutligen vid 100°. 



Utbytet af thori um metall är enligt detta förfarande så godt 

 som qvantitativt; då syre icke vid reduktionen är fullkomligt 

 uteslutet och då den reducerade metallen icke kan bringas att 

 smälta tillsammans i kulor, så blir den naturliga följden, att den 

 del deraf, som ej fullständigt täckes af smält chlornatrium, kom- 

 mer att bli mer eller mindre förorenad af thorjord. I anledning 

 häraf uppsamlades den del af metallen, som befann sig i öfre 

 delen af apparatens hålighet för sig, och det gjorda antagandet 

 beträffande dess syrehalt bekräftade sig verkligen, enligt livad 

 längre ner kommer att anföras. 



Thoriummetaliens egenskaper. Enligt ofvanstående 

 framställningssätt erhålles thorium i form af ett grått glittrande 

 pulver, som under mikroskopet visar sig bestå af idel små tunna, 

 oregelbundet sexsidiga med hvarandra sammangyttrade tafior 

 eller lameller; de ega en liflig glans, påminnande om silfrets 

 eller nickelns, och då åtskilliga bland dessa gyttringar äro 

 utbredda i en rigtning, synas de redan för blotta ögat såsom 



