30 NILSON, OM METALLISKT THORIUM. 



små fjäll och förorsaka sålunda metallpulvrets glittrande utseende. 

 Kristallerna äro synbarligen spröda och efterlemna, då de 

 tryckas mellan polerad agat, ett silfverglänsande öfverdrag 

 derpå. Thorium undergår i luften ingen förändring vid vanlig 

 temperatur, ej heller vid 100° — 120°. Men om det upphettas 

 till en högre värmegrad, förbrinner det, dock långt under glödg- 

 ningshetta, med en betydande glans till snöhvit oxid. Då me- 

 tallen inlades i ett platinaskepp och upphettades i syrgas, för- 

 brann densamma i ett enda ögonblick med en glans, som blän- 

 dade ögat minst i lika hög grad som magnesiumljus. Strör 

 eller blåser man thoriumpulver in i en brännarlåga, bildas ota- 

 liga små lysande punkter af den lifligaste glans. Metalliskt 

 thorium är sålunda utmärkt för sin stora benägenhet att vid 

 högre värmegrad oxidera sig och redan af detta skäl synes det 

 vara svårt, om ej omöjligt att erhålla det i smält tillstånd. Så 

 gaf försök att smälta metallen i Schlösings ugn under chlor- 

 natrium i återstod blott thorjord. Att thorium är ytterst svår- 

 smält, bevisas deraf, att ingen del af densamma vid dess för- 

 bränning råkar i smältning, oaktadt den hetta, som dervid ut- 

 vecklas, att döma af den lifliga glansen och förbränningens ha- 

 stighet, måste anses vara mycket hög, dels ock derutaf, att vid 

 de ofvannämnda förberedande försöken någon sammansmältning 

 af den reducerade metallen till kulor äfven vid den starkaste 

 hetta, som i en vindugn kunde åstadkommas, alldeles icke kunde 

 förmärkas. 



Vid upphettning i chlorgas öfvertores thorium under stark 

 värme- och ljusutveckling till ett sublimat af chlorid; i brom- 

 an gor förbrinner det likaledes under ganska lifligt eldfeno- 

 men till thoriumbromid, som sublimerar, och äfvenså omsattes 

 thorium i jodångor under ett vackert och varaktigt gnister- 

 regn till Jodid, som bekläder kärlets väggar. Upphettas me- 

 tallen med svafvel i en liten glaskolf, förflygtigas svaflet innan 

 den förbrinner i ångorna deraf till svart svafvelthorium; för- 

 bränningstemperaturen ligger sålunda något högre än svaflets 

 kokpunkt. Afven förbränningen med chlor, brom och jod synes 



