ÖFVERS1GT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 188 2, N:0 7. 45 



ångor. Den öfverdestillerade, svagt gulfärgade oljan upptogs ur 

 det vattenhaltiga destillatet med gasolja, hvilken afsifonerades 

 och blandades med en benzollösning af pikrinsyra. Härvid ut- 

 föll genast en voluminös, vacker röd fällning af samma utseende 

 och egenskaper, som den af Baeyer beskrifna pikrinsyreindolen. 

 Fällningen uttvättas dcrefter med gasolja och kall benzol och 

 omkristalliseras ur varm benzol, h varur den vid afsvalning åt- 

 skiljer sig i vackra, brunröda nålar. Om pikrinsyreföreningen 

 uppvärmes med amoniakhaltigt vatten, afskiljes en olja, som vid 

 afsvalning stelnar i glänsande blad och besitter en stark indol- 

 lukt. För att erhålla föreningen i fullt rent tillstånd utskakas 

 lösningen med gasolja, vid hvars afdunstning hvita, glänsande 

 blad eller nålar utkristallisera. Kroppen smälter vid 52° C. 

 och visar alla indolens egenskaper: är lättlöslig i varmt vatten, 

 svårlöslig i kallt och afskiljer sig vid afsvalnande i blad eller 

 nålar, ytterst lättlöslig i eter, så att på ytan af en vattenlös- 

 ning simmande kristaller öfvergå i flytande form vid första 

 beröring med eterångor; en i saltsyra fuktad trästicka färgas 

 af ångorna röd, salpetersyrlighet ger i vattenlösning en gulröd 

 fällning o. s. v. Från både skatol och metylketol, de båda 

 indol närstående föreningar, med hvilka en förvexling lätt 

 kunde inträffa, skiljer den sig fullt tydligt: från skatol genom 

 sin > tydliga indollukt och egenskapen att färga en med saltsyra 

 fuktad trästicka röd (skatol har ingen bestämd lukt och sak- 

 nar den senare reaktionen), från metylketol genom sin olös- 

 lighet i saltsyra och sina öfverhufvud alldeles för svagt ut- 

 preglade basiska egenskaper 1 ). Utbytet är emellertid mycket 

 obetydligt så, att jag icke utan uppoffrande af en större mängd 

 dyrbart material kunnat erhålla en för analyser tillräcklig 

 mängd. Då emellertid den erhållna kroppens egenskaper öfver- 

 ensstämma med de för indol så synnerligen karaktäristiska, 

 torde det dock icke lida något tvifvel, att icke här verklig 



') Jämför Baeyer och O. R. Jackson, Berliner Ber. XIII, 187. 



