ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1882, N:0 7. 49 



och vackra kristaller, som förskrifva sig från ett annat brott, 

 benämdt Medåsen, och det är en undersökning af detta material 

 som innebålles i föreliggande uppsats. I sammanhang härmed 

 gjordes äfven några iakttagelser på riksnmsei rika förråd af ga- 

 dolinitkristaller från Ytterby och från fyndorterna i Falu-trakten. 



Hitterö. 



Gadoliniterna från Igletjärn och Medåsen äro hvarandra 

 alldeles lika, såväl hvad deras yttre allmänna utseende beträffar, 

 som till sin kristallform. Däremot äro de till utseendet något 

 olika med dem från Egeland, fyndorten för den af Waage under- 

 sökta kristallen. Kristallerna förekomma inväxta i ljusröd Or- 

 thoklas; i pegmatitgångens kvarts synas gadoliniterna mindre all- 

 mänt förekomma. Kristallerna äro nu alla inväxta enär hålrum 

 i gångarne väl ej förekomma; likväl synes en del af dem 

 en gång hafva varit anvuxna på den delvis fylda gångens 

 sidor. Härför talar anordningen af kristallerna i grupper med 

 de väl utbildade spetsarne vända åt ett och samma håll, medan 

 de motsatta ändarne af kristallerna äro endast otydligt eller 

 icke alls utbildade. Sådana grupper hafva anväxt på ett ge- 

 mensamt underlag och de jämna ytorna och kanternas skärpa 

 angifva, att de utbildats utan att hinder mött af någon omgif- 

 vande mineralmassa. 



På ett par större stuffer, hvilka på sin ena sida äro be- 

 växta med grupper af större kristaller, kan man iakttaga att 

 det underlag, på hvilket dessa kristaller ursprungligen anväxt, 

 varit kvarts och att de sedan omgifvits af fältspat. Ålders- 

 följden har här tydligen varit: kvarts, gadolinit, orthoklas. 



En del kristaller äro betäckta med ett hvitt öfverdrag, som 

 för syror ger gasutveckling och utgöres af kolsyrad ytterjord. 



Kristallerna visa flera olika utbildningsformer med skilj- 

 aktig habitus. 



En del äro förlängda i vertikalaxelns riktning och be- 

 gränsas åt detta håll af de till en spetsig egg sammanlutande 

 domerna (serien q) fig. 1 och 2. Flertalet afstympas i denna 



Ofversigt af K. Vet.-Akad. Förh. Arg. 39. N:o 7. 4 



