60 SJÖGREN, OM KATAPLEITENS KKJSTALLFORM. 



Kristallerna utgöra såsom nyss nämndes, hexagonala taflor: 

 på desamma förekomma: basplanet c (0001), prismat cl (1100) 

 och de tre pyramiderna o (1102), p (l 101) och «(2201). Den 

 mellersta pyramiden p (1101) är mest utvecklad, af de öfriga är 

 o(1102) mera utbildad än x (2201). 



Den som bestämt katapleitens kristallform är Dauber 1 ), 

 hvilken på de få kristaller, som stodo honom till buds, äfven 

 funnit de ofvannämnda formerna. Ur de mätningar han gjort 

 bärleder han följande medeltal på vinkeln p : a 



p : c = 57° 19,6' 

 och deraf axelsystemet 



a : c = 1 : 1,3593. 

 Datjbers mätningar på vinkeln p : c variera dock från 

 56° 48' till 57° 45' således på nära en hel grad, hvadan hans 

 axelsystem icke kan vara synnerligen tillförlitligt. 



Med anledning häraf företogos på de ofvan nämnda blå 

 katapleit-kristallerna så noggranna mätningar, som materialets 

 beskaffenhet tillät. Dessutom erhölls, genom undersökning af 

 mineralsamlingens rika förråd af katapleitstuffer och brevigs- 

 mineral i allmänhet, några små kristaller af gul katapleit, ut- 

 görande taflor af alldeles samma beskaffenhet, som dem Dauber 

 mätit och beskrifvit. 



På kristallerna af den blå varieteten erhölls såsom medium 

 af mätningar på två individer 



p: c = 57° 35' ; 

 på kristaller af den gula sorten erhölls samma vinkel 



p : c = 57° 33', 

 således nästan alldeles öfverensstämmande värden. De gränser, 

 mellan hvilka vinklarne varierade, utgjorde 57° 25' och 57° 42'; 

 differensen var således omkring } / i grad. Medelvärdet på vin- 

 keln p : c — 57° 34' afviker med Y4 g 1 ' 8 ^ från det af Dauber 

 funna medelvärdet. 



På en af de blå kristallerna mättes äfven en prismavinkel, 

 som visade sig vara 59° 56' (ber. 60° 0'). 

 ') Pogg. Ann., bd 92, 237, 1854. 



