66 HOLM, EN GEOLOGISK-PAL^EONTOLOGISK RESA PÅ ÖLAND. 



af denna hvita sandsten ej gerna vara långt borta, utan anstår 

 den troligen strax utanför på hafsbotten. 



Genom ofvan anmärkta förhållanden visar sig ytterligare 

 Olands intermediära ställning mellan motsvarande aflagringar 

 på Sveriges fastland och i ryska Östersjöprovinserna. 



Den i bindemedlet i konglomeratet vid Horn funna Obolus- 

 arten (se p. 72) har jag ännu ej hunnit närmare undersöka, dock. 

 vill jag påpeka vigten af detta fynd, enär derigenom en mellan- 

 länk mellan Oboluslagret i ryska Östersjöprovinserna och Obolus- 

 konglomeratet i Dalarne synes mig vara funnen. 



2. Ceratopygeregionen. 



Glaukonit- eller grönsanden Öfverlagrar, såsom af profilerna 

 framgår, alunskiffern eller, då denna är denuderad, orstens- 

 konglomeratet, och torde sannolikt vara en bildning på jem- 

 förelsevis grundt vatten vid början af den sänkningsperiod, hvars 

 afsättning utgöres af Orthocerkalken. Att äfven nu djupare vatten, 

 herskat längst i söder, torde Ceratopygekalkens uppträdande på. 

 Öland ådagalägga. Linnarsson var den förste, som påvisade, att 

 detta lager förekommer på Öland, i det han vid Eriksöre och 

 Kråketorp i Thorslunda s:n, utom en Orthisart, fann tvenne för 

 denna zon karakteristiska trilobiter, Symphysurus socialis i fast. 

 klyft och Euloma ornatum i lösa block. Han angifver äfven 

 dess plats riktigt, men dess utbredning för öfrigt synes han ej 

 känna. Jag har nu återfunnit det på trenne ställen, vid Borg- 

 holm, i närheten af Mölltorp i Algutsrums s:n, samt vid Ottenby 

 nära Ölands södra udde. Ceratopygekalken utgöres af en ända 

 till 0,5 ni. mäktig, grå eller rödgrå kalkbank och, då den är 

 fullständigast utbildad, af ett under denna liggande lager af grå 

 kalkstensbollar. Den begränsas såväl upptill som nedtill af 

 glaukonitsand och är således inlagrad i denna. Se profil n:r 6 

 från Borgholm. Att Ceratopygekalken på Öland är vida rikare 

 på arter än man hittills förmodat, har jag lyckats visa genom 

 fyndet af, utom de af Linnarsson angifna arterna, de flesta af 

 de för denna zon karakteristiska försteninearne nemligen: Cera- 



