ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAÜ. FÖRHANDLINGAR 188 2, N:0 8. 67 



Såsom af dessa uppgifter framgår tyckes sålunda hufvud- 

 formen hafva en mera nordlig utbredning under det de båda 

 varieteterna uppträda i större mängd vid Frankrikes vestkust 

 och i Medelhafvet. 



Sedan ofvanstående var nedskrifvet och färdigt att befordras 

 till tryckning, kom jag i tillfälle att taga kännedom om en afhand- 

 ling af W. Giesbrecht: »Beiträge zur Kenntnis einiger Notodel- 

 phyiden», intagen i »Mittheilungen aus der zoologischen Station zu 

 Neapel» 1882, B. III, Heft III. Författaren har i detta arbete utförligt 

 behandlat just de former af Ascidieparasiter, »de bevingade kräft- 

 djuren», som enligt hvad ofvan anförts hufvudsakligen blifvit an- 

 träffade vid Frankrikes vestkust och i Medelhafvet. Från Neapel 

 beskrifvas och afbildas här tre former, Notopteropliorus papilio, 

 elatus och elongatus, skilda genom en olika utveckling afduplika- 

 turerna hos honan från ryggsidan af thorax. De två först nämnda 

 likna hvarandra i afseende på dessa cluplikaturers omfång och deras 

 långt utdragna spetsar, hvilka deremot blott äro antydda hos elon- 

 gatus; å andra sidan råder emellan elatus och elongatus likhet deruti, 

 att duplikaturernas utkant på 2:a och 3:e segmenten är afrundad, 

 under det att papilio har densamma tvär och de utdragna spetsarne 

 mer aflägsnade från hvarandra. Hos den sednare utgår dessutom 4:e 

 segmentets duplikatur från matrikalkavitetens bakre ända, under det att 

 densamma hos de förra börjar på midten eller främre delen af matrix. 



Såsom betecknande för det näst sista utvecklingsstadiet af 

 den sednare framhålles äfven att ryggbihangen äro utdragna i 6 

 långa spetsar, hvilka deremot ej iakttagits hos samma stadium af elatus. 



Om variationen hos ryggbihangen yttrar författaren, att han 

 ej funnit någon sådan ega rum beträffande formen på dessa bi- 

 hang, hvadan öfvergångar följaktligen ej skulle träffas mellan de 

 nämnda tre djurformerna, äfvensom han förklarar bihangens utseende 

 »rätt konstant» hos individer inom hvar och en af dessa former, med 

 undantag dock för elatus, hos hvilken spelsarne på bihangen ofta 

 hafva olika plats. I afseende på bihangens storlek förefunnes der- 

 emot betydliga vexlingar, men dessa borde i de allra flesta fall till- 

 skrifvas skilnad i ålder; blott hos elongatus »synas mindre dylika 

 vexlingar förekomma äfven hos fullt utbildade djur». 



Hvad angår byggnaden af antenner, mundelar och fotpar har 

 författaren funnit de tre formerna öfverensstämma med hvarandra, med 

 undantag af en obetydlig karaktär hos l:a paret maxillarfötter. 

 Femte — elfte borsten på dessa, från basen räknadt, äro nämligen 

 hos papilio försedda med tätt sittande, mycket fina cilier, deremot 

 hos elatus och elongatus med glesare och gröfre, en skilnad som 

 framträder äfven hos yngre stadier. 



På grund af nämnda tre afvikelser, er) hos 2:a och 3:e seg- 

 mentens duplikaturer samt utgångssättet för det 4:e segmentets, 

 b) hos nästsista utvecklingsstadiet och c) hos l:a paret maxillar- 



