ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1882. N:0 9. 11 



M. 2 = 



a n 



r x 



a 31 . 



. a u \ 





CJj2 



v 2 



a 32 . 



• a ll2 



:J 



«lu 



v u 



a 3u ■ 



• • "'Ull 





(3&). 



M„ 



(Jj-t -i CI91 ^*Q1 • • • ' 1 

 (Jj-t n Ctryn Ctof> • • • r rj 



.7 



(31.). 



^1« fl^i« ^3?e • • • ' u 



Men man kan äfven, såsom af determinant-teorien är be- 

 kant, uttrycka M lt M 2 ...M U på annat sätt, nemligen såsom 

 summor af ett antal partiela differentialkoefficienter till J, di- 

 viderade med denna determinant. Man har då 



M 1 = \^-V 1 +^-V 2 + 



1 toa u l oa u z 



Loö 2 i l 



+ 1— V 2 + 



+ 



+ 



*±v-V A 



wa2 U J 



M 





da„2 



-^F,,]:^ 



da» 



(4). 



3. De partiela differentialkoefficienter, som ingå i eqv. (4), 

 ega en särskild betydelse för det elektriska systemet. Tänka 

 vi oss nemligen, att till en början endast kroppen A är isolerad, 

 och de öfriga kropparne äro i ledande förbindelse med jorden, 

 så är för detta fall 



V, 



V z = .. 



v u = o, 



följaktligen 



*b — 1 SA 



V l J d'a u 



Men betecknar C x laddningskapaciteten, på vanligt sätt 

 räknad, för kroppen A, när de öfriga kropparne ' äro i beröring 

 med jorden, så är 



