ÖFVEttSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1882, N:0 10. 7 



Ur ofvanstäende kan man draga den slutsatsen, att mine- 

 ralet är en rhombisk amfibolart. De optiska egenskaperna 

 öfverensstämma fullkomligt med dem, som af Des Clojzeatjx 1 ) 

 och Rosenbusch 2 ) uppgifvas för anthofyllit; endast det tydliga 

 färgspelet omnämnes icke af dessa författare. 



För att närmare bestämma huru nära de prismatiska genom- 

 gängarne komma hornblendeprismats, gjordes några mätningar 

 med reflexionsgoniometer på ett par spaltstycken; på det ena 

 mättes prismavinkeln direkt till 54° 56'; på det andra var vin- 

 keln mellan makropinakoiden (100) och vertikalprismat = 27° 55' 

 svarande mot en prismavinkel på 54° 50'. Mätningarne kunde 

 utföras endast med aproximativ noggranhet. De prismatiska 

 genomgångarne hafva en fin vertikal striering, tydligt synlig ge- 

 nom lupp och som äfven ger sig tillkänna i slipprofunder mikro- 

 skopet. Den genomgång, som är minst tydlig visar det starkaste 

 färgspelet nämligen makropinakoiden; på prismaytorna märkes 

 icke något färgspel, men deremot företer den basiska genom- 

 gången ett svagare sådant. 



Den kemiska undersökningen af mineralet har gifvit följande 

 resultat: För blåsrör smälter det ytterst trögt i fin splittra till 

 en svart, magnetisk kula; med flusserna reaktion på jern och 

 kiselsyra. Angripes knappast af syror. 



En kvantitativ analys, utförd på Upsala kemiska labora- 

 torium af studeranden Herr G. Walfe. Petersson, har angifvit 

 följande sammansättning. 



Si0 2 43,92 %. 



A1 2 3 ... 11,34 » 



FeO ; 16,81 » 



MuO 1,47 » 



CaO 3,02 » 



MgO 19,14 b 



H 2 (glödgningsförlust) 1,6 8 » 



97,3 8 %. 



') Manuel de Mineralogie, 1, 75, 1862. 



2 ) Physiographie der petrographisch wichtigen Mineralien, 264, 1873. 



