18 SETTERBEUG, VANADINMETALLEN OCH DESS EGENESKAPK. 



bestämda kiselsyrehalten uppgick endast till 0,5 %;, men torde 

 i olika stycken hafva varit varierande, såsom deras olika för- 

 måga att upptaga syre tyckes utvisa. 



Den till spec. vigtens bestämmande och sedermera till fast- 

 ställande af spec. värmet använda metallen gaf genom oxidation 

 med salpetersyra och återstodens glödgning i syrgas en särdeles 

 vackert kristalliserad vanadinsyra.. Denna var klart löslig i 

 ammoniak och klorvätesyra, och den klorvätesura lösningen gaf 

 efter afdunstning och fullständig intorkning en i saltsyra klart 

 löslig återstod. 



Vid metallens oxidation upptogos följande syremängder: 

 N:o 1. 0,1542 gm. metall vägde efter oxidation med salpeter- 

 syra och återstodens glödgning i syrgas 0,27 1 o gm. 

 N:o 2. 0,183 4 gm. metall behandlad såsom föregående vägde 

 0,32 16 gm. 

 100 delar upptogo således: 



N:o 1. N:o 2. Beräknadt. 

 75,7 75,4 78. 



Metallen bestod "alltså af 98,7 % vanadin och 1,3 % syre. 



Vanadinmetaliens spec. värme. 



Till bestämmande af vanadinmetallens spec. värme stod mig 

 5,1696 gm metall till förfogande, hvilka med antagande att 

 vanadinmetallens atomvärme vore normalt, och experimentet verk- 

 ställdes så att metallen afkylde^ omkring 85° C representerade 

 ett termiskt värde af omkring 55 gram-kalorier. Metallen var 

 insmält i en glashylsa vägande 1,985 gm, hvilken med antagande 

 att glasets spec. värme vore ungefär 0,2 motsvarade omkring 

 33 kalorier. Tillsammans skulle alltså 88 kalorier uppmätas, 

 hvilket jag, om experimentet verkställdes ined tillbörlig omsorg, 

 ansåg mig kunna göra genom blandningsmetoden, och detta så 

 mycket heldre som jag vid användande af denna metod ansåg 

 mig genom kontrollförsök någorlunda kunna fastställa de värme- 

 förluster, som vid dylika experiment lätt kunna inträffa. Kalori- 

 metern var af messing med omrörare af samma metall, den hvi- 



