10 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1868. 



Man har således 



83,2 : 40 = E — x : x; hvaraf x = 9,7 elementer. 



Man ser häraf, att den elektroiliotoriska kraften i den slock- 

 nade ljusbågen mellan kolspetsarne icke kan vara mindre än 9,7 

 elementer af Bunsens konstruktion. 



De i detta och föregående försök lemnade uppgifter kunna 

 begagnas för att beräkna ljusbågens elektroiliotoriska kraft efter 

 observationerna i försöken 1 och 2. 



Då motståndet i 30 elementer är 1,7 (), så kan man 



50 

 för 50 elementer antaga detsamma vara — 1,7 p eller . . 2,83 q. 



Kallas motståndet i 1 tum af kopparvitriollösningen 

 för r, så visade en särskild undersökning att p = 2,06 r. 



5 tum af kopparlösningen hade således motståndet . . 2,43 q. 



Hela motståndet i stapeln och rheostaten tillsammans blir 

 således 5,26 p. Antages motståndet i ljusbågen och magneto- 

 meterledningen vara 5,67 ,o, likasom i försöket 3, så blir följ- 

 aktligen hela motståndet i stapeln, rheostaten, ljusbågen och 

 magnetometerledningen tillsammans 10,93 p. Hade motståndet i 

 försöket 2 likasom i försöket 1 varit 5,67 p, skulle således 



magnetnålens utslag i stället för 27,9 skaldelar hafva blifvit 



10 93 



~~ ■ 27,9 = 53,8 skaldelar. 



5,67 



Man har således: 



53,8 : 18,7 — 50 — x : x, hvaraf x = 12,9 elementer. 



Försöket 5. Stapeln bestod af 50 dementer, och 5 tum af 

 kopparvitriollösningen voro i ledningen insatte. Motståndet i sta- 

 peln befanns vara 3,97 p, hvilket tillsammans med motståndet i 

 lösningen blir 6,4 ^>. Då magnetometerledningen på samma sätt 

 som i försöken 1 och 3 omgaf ljusbågen, blef utslaget vid häf- 

 stångens omkastning, såsom medium af 10 observationer, lika 

 med 11,7 skaldelar, med ett sannolikt fel af + 0,85. Då derefter 

 ett motstånd = 12,9^) insattes i ledningen, blef utslaget, såsom 

 medium af 10 observationer, lika med 6,5 skaldelar, med ett 

 sannolikt fel af ± 0,37. Häraf kan man beräkna att motståndet 



