LDJNABSSON, BIDRAG TILL WESTERGÖTLANDS GEOLOGI. Of 



voro Euloma omatum, Ceratopyge forficula, Symphysurus n. sp., 

 firagmenter af Megalaspis och Niobe, samt en Orthis. 



Ofvan Ceratopygekalken ligger säväl på Kinnekulle som på 

 Hunneberg en skiffer, som motsvarar den af Kjerulf i Norrige 

 orskiljda "undre Groptolithskiffern", och hvars mäktighet synes 

 uppgä till omkring 30 fot. Skiffern är på Kinnekulle mjuk, 

 merendels grön, pä Hunneberg hårdare, vanligen svart. Pä 

 båda ställena innehåller den i mängd Graptolither af slägtena 

 Phyllograptus, Didymograpsus, Tetragrapsus m. fl. För öfrigt 

 träffas sparsamt några få Brachiopoder af slägtena Orthis, Lep- 

 tcena och Lingula. Det enda spår af någon Trilobit, som jag 

 i detta lager träffat, är ett hoptryckt och otydligt fragment, 

 som synes hafva tillhört en Niobe. 



De båda sistnämnda lagren saknas på Falbygden, der alun- 

 skifferlagret omedelbart öfverlagras af Orthoceratitkalk, tillhö- 

 rande regio Äsaphorum. Den lägsta Orthoceratitkalken pä Fal- 

 bygden är gråaktig och innehåller grönaktiga korn af ett 

 chloritartadt mineral samt skärfvor af orsten; dess mest ka- 

 rakteristiska försteningar äro Megalaspis planilimbata och Sym- 

 pltyrus breviceps. På Kinnekulle är den lägsta Orthoceratit- 

 kalken röd, men innehåller en liknande, ehuru fattigare, fauna. 

 Högre upp ligga så väl pä Kinnekulle som Falbygden vexlande 

 lager af grå och röd kalk, med hvilkas undersökande jag dock 

 denna gång föga sysselsatte mig. 



Ofvan Orthoceratitkalken kunna 3 hufvudlager urskiljas, 

 som efter sina mest utmärkande försteningar kunna benämnas 

 Trinucleidskiffer, Brachiopodskiffer och Ofre Graptolithskiffer, 

 och af hvilka de 2 första i Paleeontologia Scandinavica blifvit 

 omnämnda och hänförda det förra till regio Trinucleorum, det 

 senare till regio Harparum. — I regio Trinucleorum har Pro- 

 fessor ANGELIN särskiljt 2 underafdelningar, och ett af hufvud- 

 ändamålen med min resa var att erhålla närmare kännedom om 

 den del af regionen, som blifvit benämnd D a, men häri lycka- 

 des jag ej komma till något tillfredsställande resultat. Pa intet 

 ställe har jag funnit sjelfva gränsen mellan Orthoceratitkalken 



