OSWALD HEER, FOSSILA VEXTER FRÅX N.V. AMERIKA. 67 



Populus leucophylla. Corylus M'Qvarrii. 



Salix varians. Fagus costanesefolia. 



Salix raacrophylla. Fagus macrophylla. 



Myrica banksiaefolia. Fagus Feroniae. 



Alnus nostratum. Qver'cus pseudo-castanea. 



Betula prisca. Planera Ungeri. 



Betula macrophylla. Ulmus phirineria. 



Carpinus grandis. Iuglans acuminata. 



Af dessa 22 arter förekomma 12 (alla med spärrad stil) 

 äfven i arktiska zonen, som dock endast har en enda art gemen- 

 sam med halfön Tschugotsk, hvilken icke tillika tillhöra Europas 

 miocena flora, eller med andra ord: på halfön Tschugotsk har 

 man funnit 13 miocena vexter, hvilka äfven förekomma i den 

 högsta norden, men nästan samtliga utgöras af arter, som äfven 

 träffas i mera sydliga trakter. Af utpräglade boreala former är 

 hittills endast en enda funnen vid Cooks Inlet. Isynnerhet är 

 det påfallande, att man vid denna fyndort helt och hållet saknar 

 Popidus Pichardsoni, P. arctica, Qvercus Olafseni och Glyptostro- 

 bus europmis, hvilka dock ännu förekomma vid Mackenzie. Dessa 

 förhållanden häntyda derpå, att under miocentiden en landför- 

 bindning söder om polcirkeln ägde rum emellan Europa och 

 Amerika. Härtill' kommer det anmärkningsvärda förhållandet, att 

 de flesta af dessa gemensamma arter, äro beslägtade med nu 

 lefvande Amerikanska former. Detta är isynnerhet fallet med 

 Taxodierna, Sequoiorna, Liqvidambar, Myrica banksiaefolia (lik 

 M. californica) Qvercus pseudo-castanea, Popidus och Betula 

 macrophylla. 



Afven de nya arterna motsvara delvis amerikanska for- 

 mer; så den praktfulla Qvercus Furuhjelmi, en bok (Fagus lanci- 

 folia), tvenne hasselarter och en vindrufveart. 



Den fossila floran från Cooks Inlet har således en bestämd 

 Amerikansk prägel, som visar att Nord-Amerikas miocena flora 

 står i ett mycket närmare förhållande till de derstädes nu lef- 

 vande vexterna, än Europas miocena och nutids Hora stå till 



