110 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1868. 



tade, snart klufna i flera nästan cylindriska grenar, och deras 

 planer afskära under större eller mindre vinklar hufvudets 

 längdplan. Dessa knippen bestå äfven af spolformiga nålar af 

 alldeles samma typ som stammens, men mindre. Tio mätningar 

 gåfvo från 1,14 mm. längd med 0,013 mm. tjocklek till 0,4 mm. 

 längd med 0,011 mm. tjocklek; medellängden var 0,73 mm., och 

 förhållandet af längd till tjocklek hos en 100 : 2,86, hos en an- 

 nan 100 : 1,09, i medeltal af tolf mätningar som 100 : 1,85. Yt- 

 terst sällan förekomma mycket små raka nålar utan ansväll- 

 ning vid midten; fig. 27. Ju närmare ytair, desto mera dela sig 

 dessa knippen, men ingen af deras nålar sträcker sig, i regeln, 

 utom ytbetäckningen. I denna uppträda andra nålar, fig. 34, 

 af samma typ som de, hvilka sitta i stammens hud, men längre 

 än dessa, bågböjda, utan ansvällning vid midten, fig. 35, och 

 ställda i hufvudets yta på samma sätt som de. Mätningarne 

 gåfvo från 0,45 mm. längd med 0,004 mm. tjocklek till 0,34 mm. 

 längd och 0,0046 mm. tjocklek; medellängden blef 0,39 mm., för- 

 hållandet mellan längd och tjocklek hos en som 100 : 1,25, hos 

 en annan som 100:0,8, i medeltal som 100:1. 



Mellanrummen mellan dessa knippen af spicula, hvilka ut- 

 göra mellanbalkarne mellan hufvudets rörsystem, intages af pa- 

 renchymet, som, ehuru länge under inverkan af spriten, har en 

 gulbrun färg, är fast och segt, har mycket talrika mest aflånga 

 korpuskler och korn, och deribland större, rundade, med kornigt 

 innehåll; fig. 36. 



Från stammens något förtjockade bas utgår, ur dess hud, 

 ett mycket stort antal rottrådar, hvilka, krokiga, ojemna, och i 

 det de afgifva grenar, som här och der återgå till hufvudgrenen 

 och bilda slingor, småningom fördela sig öfver ett fält, nästan 

 dubbelt större än hufvudets öfra yta, fig. 37. Trådarne bestå 

 till sin större del af ett temligen genomskinligt, ofärgadt mjukt 

 ämne, detsamma som hudens, hvilket på sin yta har ett något 

 tunnt lager af fina gulaktiga korn. Mycket sällsynta, ytterst 

 små, raka spicula torde tillhöra detta lager, ehuru det är vansk- 

 ligt att bestämdt hänvisa dem dit, bland den stora mängden af 



