EKMAN, KEMISK UNDERSÖKNING AF NULLABERGARTEN. 145 



humussyran innehållit 1 eqvivalent qväfve, så borde 3 CC gas 

 erhållits, och inan kan således af försöket sluta, att ifråga- 

 varande humussyra innehöll ammoniak i blott mycket under- 

 ordnad mängd. 



0.2417 gramm af kopparsaltet, torkadt till konstant vigt vid 

 120°, gåfvo vid förbränning 0.0608 aska, hvaraf 0.0567 utgjordes 

 af kopparoxid, resten af jernoxid och kiselsyra. Afräknar man 

 dessa sednare från substansen, så utgör kopparoxiden 25.59 % 

 af saltets vigt. 



Den fria syrans procentiska sammansättning, beräknad på 



vatten- och askfri substans och utan afseende på den möjliga 



lilla qväfvemängden, blir 



Huminsyra, C 40 H 12 O 12 , 

 enligt Mulder. 



kol 69.11 68.97 



väte 2.73 3.45 



syre 28.16 27.58 



100 100. 



Vid denna jemfö reise bör anmärkas, att ehuru Mulder 

 anträffat naturlig ulminsyra och källsyra i qväfvefritt tillstånd, 

 och källsattssyra med en underordnad mängd qväfve, så har 

 han dock ej funnit någon naturlig huminsyra, som ej utgjorde 

 en förening af den theoretiskt rena syran med vissa mängder 

 ammoniak och vatten, äfven efter substansens torkning vid 140°. 

 Den af mig analyserade föreningen åter innehåller, oaktadt kolets 

 mängd är lika stor som i den theoretiskt rena huminsyran, icke 

 obetydligt mindre väte, och analysen leder snarare till formeln 

 C 4 ,II 10 O 12 , som skulle innehålla: kol: 69.37%, väte 2.89% och 

 syre 27.41 %, och hvars kopparsalt C 42 H 7 9 .3CuO skulle hålla 

 26.46 % kopparoxid. Hvad de öfriga bekanta humussyrorna 

 beträffar, så innehålla de alla en mindre mängd kol än humin- 

 syran. 



Att med säkerhet karakterisera ett ämne af den natur, som 

 det här ifrågavarande, skulle fordra mer arbete än hvad jag 

 derpå nu kunnat nedlägga. Det må derföre för tillfället vara 



