MEVES, BIDRAG TILL SVERIGES ORNITHOLOGE. 265 



stora skaror af dessa foglar, som utan tvifvel äro landtbruket 

 till stort gagn. 



Stumus vulgaris, Linn. Då man på Oland, liksom på Gotland, 

 anser staren för en nyttig ocli treflig fogel, så utsättas öfverallt 

 åt honom halkar att bygga uti. Hr Jägmästaren Boman vid 

 Boda bar t. o. m. bestämt, att ingen af bans skogvaktare-elever 

 får lemna skolan, innan han förfärdigat och utbängt ett visst 

 antal kläcklådor. Huru efterföljansvärdt vore icke detta för 

 Sveriges öfriga provinser! Här kring Stockholm söker man der- 

 emot, särdeles tidigt på våren, då nöden tvingar stararne att 

 närma sig menniskorna, utrota dem så mycket man kan. 



Oriolus galbula, Linn. Aret 1847 hörde jag den 2 Juni i lun- 

 den vid Ottenby hvisslandet af en sommargylling; jag härmade 

 lätet, och några minuter senare satte sig en yngre hanne, af 

 gröngul färg, på omkring 15 stegs afstånd i ett träd, men in- 

 nan jag hann spänna, flög den åter bort och försvann, utan att 

 jag kunde igenfinna honom. 



Coracias garrula, Linn. Den 31 Maj sågs vid Ottenby en Blå- 

 kråka, som sannolikt ännu var stadd på flyttning, ty sednare 

 observerade jag der ingen. Vid Skabersjö fanns d. 21 Juni i 

 en bok ett ho med 4 nästan kläckfärdiga ägg. 



Ampelis garrula, Linn. Vid Ekolsund hade ännu d, 10 Maj en 

 mindre flock sidensvansar varit synlig. 



Jag får här göra den rättelse, att det i mina "Bidrag till 

 Jemtl. ornith." l ) omnämnda stället "Söasjoki", hvarifrån Museum 

 erhållit ett sidensvansbo, ej ligger i Finmarken, utan i Torneå 

 lappmark. Herr E. Holmgren 2 ) uppger att ungarne i höst- 

 drägt sakna de röda spetsarna på arm pennorna. Jag har dock, 

 i motsats till andra uppgifter, ådagalagt t. ex., att de redan 

 hafva. dessa röda bihang, nämligen hannarne 4 — 7 och honorna 

 2 — 3. Tvenne af dessa exemplar förvaras på Biks-Museum. 



Från Ryrö i Torneå Lappm. erhölls 1866 ett sidensvansbo, 

 taget i början af Juni, som var byggdt med en ringare mängd 

 granqvistar äu det förut nämnda, men mera mahnlaf, Alectoria 

 jubata, hvaruti ett antal hvita ripfjädrar voro vackert inflätade, 

 samt renhår, renmossa och fint gräs. Bland ett större antal 

 ügg från Torneå Lappmark, tagne i första hälften af Juni 1866, 

 hvilka jag haft tillfälle att granska, förekomma många olikheter, 

 såväl i form som i färg. Storlekeu varierar från 22 — 16 mm. 

 till 27 — 18 mm. och undantagsvis 29 — 17 mm. i längd och 

 tjocklek. De minsta äro af samma storlek, som äggen af Am- 

 pelis cedrorum frän N. Amerika, hvilka de äfven likna i färgen. 

 Jag vill här iiäiiina några ord om 5 kullar: kull a) 6 i\gg, 23 

 — 17 limi. till 26 — 18 mm., blekt gråblåa, med bruna och svarta 



') K. Vet. Akad. Förh. 1KU0, s. 1 ( .)4. 

 2 ) Handbok i Zoologi 18(3G, s. 155. 



