5IEVES, BIDRAG TILL SVERIGES ORNITHOLOGI. 267 



tes vara en hona, utan röd t i bröstet. Ehuru jag var fogeln 

 så nära. att jag- kunde se de karakteristiska rörelserna med stjer 

 ten och vingarna, liknande atricapillas, och hörde ett läte, som 

 påminte om S. rubecula, gick jag, genom ett olyckligt skott- 

 miste om denna lilla intressanta fogel. Jag hade hoppats att 

 i Skånes herrliga bokskogar finna fogeln, men sökte den der 

 förgäfves. 



Lanius minor, Gmel. I anledning af en uppsats i Jägarförbun- 

 dets Tidskrift, 4:de arg., s. 239, att ett bo med ägg af den 

 svartpannade Törnskatan skulle blifvit funnet vid W. Wram, 

 anställde jag, ehuru den goda och noggranna beskrifningen öf- 

 ver bo och ägg hos mig väckt tvifvel om att det var efter denna 

 art, i ofvannämnda trakt d. 10 — -12 Juni flerfaldiga eftersök- 

 ningar. Jag såg dock h varken der eller annorstädes i Skåne 

 denna fogel. Vid mitt besök i Lund lemnades mig beredvilligt 

 tillfälle att taga i ögonsigte det ifrågavarande boet och blef min 

 förmodan att det ej tillhörde Lanius minor, utan L. collurio,, 

 bekräftat. Lanius minor bör således ej betraktas som svensk 

 häckfogel. 



Lanius collurio, Linn. Allmän i alla törnbuskrika trakter. 



Saxicola oenanthe och rubetra, Linn. Mindre allmänna, då 

 många under våren hade omkommit. Samma förhållande tyck- 

 tes vara med flera af de vanliga Sylvierna. 



Sylvia nisoria, Bechst. Här och der vid Carlskrona, Osbyholm 

 och Oland. 



Lusciola philomela, Bechst. Träffades vid Borgholm, Horn y 

 Carlskrona, Börringe och Stehag, men öfverallt hörde man kla- 

 gomål öfver det ringa antalet Näktergalar i är. En kull ägg, 

 bestående af 5 stycken och tagna vid Hörby 1866, voro ljust 

 olivgröna; det minsta var 22 — 16^ mm., det största 23 — -16 

 mm. Aggen af en annan kull från Bornholm, bestående af 4 

 stycken, voro olivbruna, ett deraf dragande i grönt; det minsta 

 21 — 16 mm., det största 22\ — 17 mm. Herr Westerlund 

 uppger, i Oologi, längden till 18^ mm., tjockl. till 13^ mm, 

 — således lika med L. suecica — och säger vidare att äggen 

 af S. luscinia skulle vara ännu mindre. Bland en större mängd 

 af den sednare arten har jag funnit de minsta vara 21^ — 15 

 mm., de stösta 22 — 15i mm. 



Lusciola svecica, Linn. Vid Ottenby sköt jag d. 2 Juni 1847 

 en gammal hona, som utmärkte sig srenom mycket blått på 

 framhalsen; på denna resan säg jag ingen. 



Lusciola phoe nicurus, Linn. Var öfverallt mycket sällsynt. 



Lusciola rubecula, Linn., deremot allmän. 



Picedula hypolais, Linn. Var allmän både i Skåne och pä Oland. 

 Några vackra bon hittades vid Osbyholm d. 16 Juni och vid 

 Stehag d. 2 Juli. 





