METES, BIDRAG TILL SVERIGES ORNITHOLOGI. 281 



Det egendomliga, nästan hvisslande lätet, som torde kunde ut- 

 tryckas med liu-it, hu-it, långsamt upprepadt, hördes mest om 

 qvällen eller om nätterna. Jag lyckades ej skjuta någon af 

 dessa foglar. 

 Fulica a t ra, Linn. Sothönan häckar ytterst talrikt i Hjelstaviken. 

 Som förut blifvit nämndt fanns ett af hennes bon, som inne- 

 höll 20 ägg, liggande i närheten af en kärrhöks bo. Vid Bör- 

 ringe och Ringsjön hade såväl Grefve Beck-Friis, som Hr C. 

 Möller gjort den iakttagelsen, att sothönan förföljer gräs- 

 änderna och jagar bort dem, hvarföre man sökte utrota henne 

 derstädes. Redan cl. 7 Juni fanns på Hjelstaviken många un- 

 gar. Den nykläckta ungen, som hade en längd af 120 mm., 

 näbben 7 mm., tarsen 15 mm., mellantån 24 mm., hade en 

 ganska egendomlig dundrägt, och så länge han var vid lif ett 

 riktigt grannt utseende. Den vid spetsen svarta, i midten hvita 

 och vid roten liksom pannfläcken cinoberröda näbben, den blå- 

 och rödskiftande hudfärgen på den med glesa svarta hår be- 

 täckta hjessan, förändra efter döden snart färgen. Dunets 

 grundfärg är svart; vid pannan och kring ögonen är det ci- 

 noberröda dunet — om det så kan kallas — kort och tjockt 

 mot spetsen, eller klubblikt; under hakan och kring halsen 

 brandgult, på underhalsen, ryggen och vingarna guldgult samt 

 hårlikt. Dessa klubbor och hår äro dock ingenting annat än 

 färgade slidor, som innesluta dunet. Ganska snart affalla de 

 längre slidorna och utsläppa dunet. Ju närmare hufvudet de- 

 sto fastare ärö de, och en del af det kortaste dunet behåller 

 detta öfverdrag tills det sjelft vid ruggningen faller bort. Ef- 

 ter 8 — 14 dagar ses en del af de röda klubborna sitta qvar 

 pä spetsen af dunet. Då ungen, en hona, uppnått en längd 

 af 310 mm., tarsen 80 mm., mellantån 76 mm., och vingarna 

 ännu saknade pennor, var pannfläcken svart, näbben som förut, 

 benen olivsvarta, iris grå, pannan gråaktig, hjessan och hela 

 öfversidan svart; kinderna, hakan och framhalsen intill kräfvan 

 rent hvita; magen, liksom sidorna, svartgrå. Afven denna drägt 

 är blott af kort varaktighet och öfvergär genom fjäderombyte 

 snart till höstdrägten, hvaruti ungarne mycket likna de gamla 

 foglarne. 1 många af mig undersökta magar funnos blott växt- 

 ämnen. 



Phalaropus hyperboreus, Linn. Då jag från en tur norrut 

 återkom till Borgholm erfor jag, att D:r Holmberg d. 11 Juli 

 uti en myr vid Ormöga hade skjutit 2 simsnäppor. De voro 

 lyckligtvis tillvaratagna och befunnos vara ett par. På honan 

 var hufvudet bortskjutet; hannen deremot kunde användas. D:r 

 HoLMBEKG berättade mig, att han långt ut i ett kärr såg nå- 

 gonting röra sig i vassen, pä hvilket han skjöt; de 2 exempla- 

 ren lägo derefter döda pä vattnet och ett tredje surrade honom 

 några gånger kring hufvudet, hvarpå det försvann. Om dessa 

 foglar, i anseende till väderlekens ovanliga förhällande detta år, 



