284 ÖPVEKSIGT AF K. YETKN8K.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1868. 



La rus marinus, Linn. Sågs på resan blott längs skärgården. En 

 nykläckt hanne i dundrägt, som togs i Nyköpings skärgård d. 

 28 Maj 18G2, var 210 mm. lång, näbben 20 mm. lång, 9 mm. 

 hög, tarsen 27 mm., mellantån'33 mm.; ryggens färgs var grå 

 med talrika svartak'tiga fläckar; hufvudet, halsen och vingarna 

 gråhvita med i nacken radvis stående svarta fläckar; näbben 

 svartaktig, i spetsen gulhvit; benen rödaktigt gråa; iris gråbrun. 



Hafstruten är i våra skärgårdar en af de skadligaste fog- 

 lar. Ej nog med att han dagligen förtär en mängd fisk, han 

 tar äfven ägg af andra foglar, och, hvad än värre är, nykläckta 

 ungar af änder ra. ra. På Hartsön har jag nere gånger varit 

 vittne till, att hen med stor lätthet fångat eiderungar och ge- 

 nast sväljt dem. För eiderns fortkomst och trefnacl är således 

 hafstruten i högsta grad liinderlig, och önskrigt vore att anta- 

 let deraf betydligt minskades. Han förtjenar på intet vis det 

 försvar, som egnas honom af Herr E. Holmgren 1 ), hvilken vid 

 många andra tillfällen med större rätt ådagalagt sitt varma del- 

 tagande för nyttiga foglar och ifrat för deras skydd. 



Xarus fuscus, Linn. Sågs här och der vid hafsstranden på Oland) 

 der den sannolikt äfven häckar. På Fårön togos den 11 Jul 1 

 1858 två nykläckta honor ur samma bo, hvaraf den ena hade 

 gråhvitt, den andra rostgrått dun, med svarta fläckar på öfra 

 sidan Dessa voro nästan på samma vis fördelade, som på 

 hafstruten, men på hufvudet funnos flera näckar än på dennes. 

 Näbben 17 mm. lång och 6 mm. hög; tarsen 20 mm., mellan- 

 tån 22 mm. 



Cygnus musicus, Bechst. På Hjelstaviken vid Ekolsund träffade 

 jag d. 12 Maj, då ännu en del af is låg qvar på sjön. 4 st. 

 såna:svanor. He höllo sig skiljda från den andra arten och vi- 

 sade sig mycket skygga. De voro påtagligen ännu stadda på 

 flyttning och den i Skandinavisk Fauna lemnade uppgiften, att 

 denna svan häckar vid Ekolsund beror säkert på ett misstag. 

 I "Skandin. Oologi" har Magister Westerlund utsträckt grän- 

 sen för sångsnanens häckningsplatser ännu mycket längre åt 

 söder, nemligen till sjön Tåkern och till Skåne (enl. Wgr.). 

 Beskrifningen på de af honom der tagna äggen visar tydligen, 

 att han förvexlat de båda arterna. 



Aggen af sångsvanen äro smutsigt hvita, saknar den på 

 äggen af C. olor egendomliga kalkhinnan. Längd och tjocklek 

 , från 108—77 mm. till 111—75 mm. 



Sångsvanen uppflyger så lätt, att vingslagen knappt höras; 

 C. olor deremot med stort buller, hvarvid vingarna frambringa 

 ett ljud, som påminner om en liten ångbåt. Han häller 

 under simmandet halsen mera rak, och under flygten skiljes han 



») Handbok i Zool. II, s. 38—39. 



