356 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1868. 



längd ökats på samma gång som dess höjd. Sålunda hafva sand- 

 åsarne på Gotska Sandön uppkommit. De flytta sig så små- 

 ningom mot öns medelpunkt, i det de begrafva allt, som finnes 

 i dess väg. Enligt en oss meddelad handskrifven uppsats af 

 H. Siden kan man antaga, att de framskrida omkring 6 alnar 

 om året inåt ön, och från samma källa hemta vi fig. 2, som 

 visar huru skogen dervid småningom förstöres. Samma feno- 

 men eger rum på Fårön. Enligt äldre Fåröboers berättelse 

 fanns för omkring sextio år sedan intet spår af de sandberg, 

 hvilka nu öfvertäcka en stor del af ön. Några vid den tiden 

 skeppsbrutna ryssar lära på stranden gräft efter vatten, och 

 från de af dem uppkastade sandhögarne hafva de ofantliga 

 sandberg uppstått, hvilka nu hota hela Fårön med undergång 1 ). 



Strandvegetationen är så att säga ingen. Ty endast på 

 några inskränkta punkter finner man några individer af Thymus 

 Serpyllum (den allmännaste af alla växter på stranden), Psamma 

 arenaria, Cakile maritima, Halianthus peploides, Åtriplex lito- 

 ralis, Salsola kali, Juncus balticus, Carex arenaria och Anten- 

 naria dioica; på ett enda ställe funno vi på norra stranden en 

 orchidé, Epipactis atrorubens, växa i större mängd. Afven sågs 

 på nordöstra kusten der och hvar Pidsatilla pratensis. Ofver- 

 allt på de nakna stränderna, synnerligast dock mellan Wika- 

 stenarne och Lilla Beckrefvet, erbjuder sig en ödslig anblick. 

 Der och hvar ligga i en verkligt kaotisk förvirring ilandflutna 

 vedträn bland spillrorna af förolyckade skepp, och öfverallt der 

 sandåsen med sin väldiga massa strukit fram från kusten inåt 

 ön, qvarstå ännu, på några ställen i oerhörd mängd, de nedre 

 delarne af murknade furuträd. 



Genom en ansenligt hög ås, som börjar vid Badstusten i 

 vester och, med många slingringar åt höger och venster samt 

 bildande en båge mot norr, slutar någonstädes mellan Skäl- och 

 Kyrko-uddarne i öster, delas ön i tvenne hälfter, .den norra och 

 den södra. Denna ås, som bär namnet Höga åsen, och från 



*) Samma iakttagelser hafva på Ost-Preussiska kusten blifvit gjorda af Otto 

 Glagau (se härom "Daheim". IV Jahrgang. Leipzig 1868. N:o 29, pag. 459). 



