EISEN" OCH STÜXBERG, OM GOTSKA SANDÖN. 357 



hvars midt — höjden öfver hafvet, äfven här ej känd, anse vi 

 oss dock kunna uppskatta till 200 fot — man har utsigt öf- 

 ver hela det kringliggande området, tyckes hafva utgjort öns 

 forntida gräns mot norr. Hennes norra del, som bildar en 

 någorlunda jemu slätt, synes oss hafva tillkommit i senare ti- 

 der. Den södra, som deremot höjer sig så småningom mot sö- 

 der, der den uppnår sin största höjd i Höga landet, hvilket så- 

 ledes rätteligen ej bör anses som en ås, torde, enligt våra iakt- 

 tagelser, vara den, som gifvit första upphofvet till ön, så att 

 ön sedermera efterhand tillvuxit i nordlig riktning förmedelst 

 sandmassornas hopande på hvarandra, hvilka uppkastats af de 

 härstädes ihållande nordostliga, nordliga och nordvestliga stor- 

 marne. Den genomskärning af Höga landet, som man har på 

 södra sidan, visar nederst klapper, bestående af sandstens- och 

 kalkstensflisor, och derofvaupå fin hvit sand. De något norr 

 om Sandön belägna, af sjöfarande högligen fruktade "Koppar- 

 stenarne" tyckas liksom Sandön sjelf vara lemningarne af någon 

 forntida morän. Vi ha visserligen sjelfva ej varit i tillfälle att 

 se dem, men enligt Hr Bourgsrtöm bestå de af "på shingles 

 om hvarandra liggaude kullerstenar, med sandbotten rundt- 

 omkring". 



Nästan öfverallt på denna inre delen af ön reser sig en 

 på de flesta ställen nog lågväxt tallskog, hvilken dock i an- 

 seende till den mängd kullfallna och ruttnade träd, som år 

 frän ar hopat sig, stundom är svår att genomströfva. På några 

 ställen, såsom vid Höga landet och fyrarne, äro dock tallarne 



äxta, kanske högre än på något annat ställe i Sverige. 

 Barrskogsvegetationen är visserligen fattig i afseende på arter- 

 nas, men ej på individernas antal. I stora sträckor prydes 

 marken af den täcka renlafven, som synes trifvas utmärkt väl. 

 Der ej denna laf förekommer ser man vackra fält af Calluna 

 vulgaris, hvars individer öfverträffa de gotländska i storlek — 

 stundom uppnående en höjd af flera fot. Corynephorus, som 

 ock förekommer på flygsanden på Fårön, träffas allmänt, der 

 Öfvert. «f K. Vet.-Alcad. Fori,. Avg. 25. N:o 5. 3 



