EISEN OCH STUXBEEG, 031 GOTSKA SANDÖN. 359 



grönska sticker af mot de ljusare löfträden. Förutom några 

 örtartade växter, som från barrskogsområdet inträngt på löf- 

 skogarnes gebit, förekomma här isynnerhet Pteris aquilina (i 

 stor mängd i den söder om fyrarne belägna löfskogen), Listera 

 cordata, Neottia nichts avis, Myosotis sp., Veronica spicata och 

 V. arvensis, Urtica dioica, Taraxacum officinale, Botrychium 

 Lunaria, Oxalis Acetosella och Thalictrum Kocliii. Den största 

 af öns löfskogar är den strax söder om fyrarna belägna; det 

 är i denna, som de af stormarne kullkastade åldriga löfträden 

 lemnat sina sista qvarlefvor, de multnade stubbarne. Marken 

 består af svart mylla, 4—5 tum mäktig, till hälften uppblandad 

 med "halfruttnande" löf, — en följd af den på ön rådande ringa 

 tillgången på fuktighet. Den tredje och sista af de löfskogar vi 

 besökte är belägen i söder på Höga landet; den syntes oss mindre 

 intressant, såsom varande mycket fattig på zoologiska föremål. 

 I stället utmärker den sig för sin vildhet: kullfallna stammar 

 ligga här i myckenhet, liksom störtade om hvarann. Ortvegeta- 

 tionen bär dessutom en barrskogsartad prägel. 



Vår förteckning på de oss kända fanerogamerna och orm- 

 bunkarne upptager omkring 150 arter. Detta antal är visserli- 

 gen ej ringa, och man skulle deraf kunna sluta, att ön vore 

 med afseende pä växter temligen rikt utrustad i förhållande till 

 jordgrundens naturliga beskaffenhet, men så är ej förhållandet. 

 Ty förutom de ofvan för löf- och barrskogarne uppräknade 

 växtarterna, jemte några andra mindre väsendtliga, äro de öfriga 

 — ■ ett ganska betydligt antal — af oss kända endast från det 

 numera förfallna Nybyggets eller Torpets gård och de rundtorn 

 detsamma belägna, för tvenne decennier sedan ödelagda tegarne. 

 Om en stor del af dessa, ja kanske om de flesta, kan man väl, 

 utan att hysa några betänkligheter, antaga, att de invandrat på 

 samma gång, som menniskan här först nedslog sina bopålar och 

 började odla dessa i sanning otacksamma fält, hvilka ock snart 

 för sin ringa fruktbarhet måste öfvergifvas. Vi nämna endast:. 

 I rtica dioica och U. urens, Erodium cicutariicm, Bromus mol- 

 ns, Malva rotundifolia, Capsella Bursa pastoris, Artemisia Ab- 



