EISEN OCH STÜXBERG, OM GOTSKA SANDÖN. 377 



antennerna mörkbruna, ryggsköldarne mörkgrå, buksköldarne 



något ljusare; fötterna gråbruna. 



Geophilus ferrugineus C. L. Koch. Sällsynt. 



Intet af de individer vi påträffade, ej en gång de aldra 

 ljusaste, har på ryggen det mörka band, som denna art van- 

 ligtvis uppgifves ega. 

 Geophilus pachymeropus n. sp. Sällsynt. 



Beskr. Kroppen afsmalnande mot främre ändan. Huf- 

 vudet längre än bredt; hufvudskölden subqvadratisk, med af- 

 rundade hörn, i främre kanten ej inböjd (såsom hos G. longi- 

 cornis Le ach), utan med en emellan de båda antennerna utlö- 

 pande spets, i yttre kanten med glest sittande hår, fint gra- 

 nulerad. Antennerna tre gånger så långa som hufvudet, perl- 

 snolika, försedda med tätt sittande, ganska korta hår; tredje 

 och fjerde antennlederna längst, sinsemellan lika långa. Hjelp- 

 läppen i främre kanten inåtböjd, ej med någon inskärning, i 

 midten otydligt fårad. Käkfötterna glest håriga, nående öfver 

 antennrötterna. Eyggsköldarne med två längsgående fördjup- 

 ningar. Buksköldarne med två fåror och en fördjupning i 

 midten. Släpbenen korta (hvarje led nästan lika tjock som 

 lång), med tätt sittande korta här. Potterna alltid 52 par. — 

 Färgen: kroppsringarne ljusgråa, stundom och isynnerhet på 

 undra sidan stötande i grönt; fötterna något ljusare; hufvudet 

 med halsskölden och antennerna bruna. Andsegmentet af 

 samma färg som hufvudet, släpbenen ljusare. 



I början togo vi denna Geophilus för hannen till 67. lon- 

 gicornis Leach, men snart började tvifvel uppstå, då vi kom- 

 mo i tillfälle att undersöka såväl hannar som honor af nämnde 

 art, tagna på Gotland. C. L. Koch säger i sitt arbete: Die 

 Myriapoden, Halle 1863, Bd. I, pag. 28, om 67. longicomis: 

 "die Männchen sind nur etwas kürzer" (als die Weibchen) 

 "und haben ein oder zwei Paar Beine weniger. Der wesent- 

 liche Unterschied liegt wie bei andern Arten in den Schlepp- 

 beinen; diese sind merklich kürzer und viel dicker, die Glieder 

 stufenweise dünner, die vordem kaum länger als dick und mit 

 kurzem Borsten besetzt." Detta är alldeles riktigt, hvad be- 

 träffar de gotländska exemplaren. Men aldrig hafva vi bland de 

 individer af G. longicomis, som vi undersökt, funnit något, 

 som med afseende pä hufvudsköldens och antennernas utseende 

 liknat dem vi hemfört från Sandön. Underligt vore ock att 

 — förutsatt, att de Sandöensiska exemplaren vore hannar af 

 G. longicornis — endast påträffa hannar och ej en enda hona, 

 dä pa Gotland förhållandet är nästan motsatt, ty man träffar 

 der oftast honor och sällan hannar. Detta har föranledt oss 

 att beskrifva ofvanstående art som ny, och skilja den frän G. 

 longicornis Leach, hvilken den närmast liknar. Kommande 

 undersökningar skola bättre algöra, om denna för ny ansedda 

 art verkligen är ny eller icke. Det kan ju vara möjligt att 



