LINDSTROM, OM TVENNE NYA ÖFVERSILURISKA KORALLER. 423 



hämmande pä utvecklingen af de förra. Septa bli små eller för- 

 svinna i samma mon som blåsorna tilltaga i storlek och mängd, 

 och framträda åter tydligare, när blåsorna äro mindre, stundom 

 så att ett mycket stort primärseptum, motsvaradt af sin septal- 

 grop, synes. Blåsorna äro väl till sin rätta natur en stegrad 

 dissepimentalbildning, som understundom fullkomligt förträngt 

 septa l ). Detta vexelförhållande emellan septa och dissepimenta 

 är mycket ombytligt, så att endast stora sviter af exemplar 

 kunnat öfvertyga mig om att polyparier med kalken nästan helt 

 och hållet blåsfylld, i saknad af alla spår af septa, blott äro en 

 ytterlighet af den normala formen, der både septa, ehuru ofull- 

 komliga, och blåsor äro till finnandes. 



En slipad längdgenomskärning af polypariet visar ytterst 

 ett nätformigt, tunnt lager af de smala septa, som korsas af 

 dissepimentalblåsorna, och hela den inre hufvudmassan består af 

 strutformigt i hvarandra liggande lager af blåsor. 



På åtskilliga exemplar utskjuta knoppar djupt från ena 

 sidan af kalken, en knopp i hvarje, men inga större samman- 

 satta polyparier hafva anträffats. 



Det märkligaste hos denna korall är dess operkulum. Mycket 

 står ej att tillägga till den beskrifning, som jag förut (1. c.) 

 gifvit. Jag har funnit tre polyparier med fullständigt lock fast- 

 sittande på sin plats och dessutom flera andra exemplar med 

 fragmenter eller spår af lock. Operkulum har alltid suttit fä- 

 stadt vid den sida af polypariet, på hvilken detta hvilat under 

 sin första tillväxt eller bottensidan. 



Man kan skilja emellan regelbundna lock af tre slag. Åt- 

 skilliga hafva pä yttre sidan flera koncentriska tillväxtlinier och 

 bestå af flera lager. Andra åter äro ytterst tunna i förhållande 



'j .Man kan i allmänhet hos Itugosema urskilja tre omfattande typer, en med 

 dissepimentalstrnktnren företrädesvis utbildad (Cystiphyllerna, Calceola, Ehizo- 

 phyllurn, Omphyma m. 11.), en annan med stark, ofta ensam septalbilduing, 

 såsom hos Cyathaxonia, hos vissa arter som hittills räknats till Zaphrentis, 

 hos Metriophyllum, samt en tredje, der bäde septal- och dissepimental- 

 systemerna äro likformigt utvecklade ((,'yalhophyllum m. fl.). 



Öfvers. af K. Vet.-Ahad. Förh. Arrj. 2;,. NiO «. 2 



