LINDSTRÖM, OM TVENNE NYA ÖFVERSILURISKA KORALLER. 425 



dubbelt så stort omfång som det trekantiga lock, hvilket sitter 

 fästadt utefter hela bredden af bottensidans kant. Locket är i 

 ett fall 6 mm. från spetsen till motstående punkt af basallinien, 

 under det att mynningen, vid hvilken det är fästadt, från sin 

 brädd vid lockets fästepunkt till motstående brädd håller 13 

 mm. Detta lock har således icke, i likhet med hvad som är 

 händelsen hos Calceola sandalina, C. tennesseensis och Rhizo- 

 phyllum gotlandicum, förmått täcka polypariets mynning, när 

 polypariet börjat växa vertikalt och fritt från sin ursprungliga, 

 liggande ställning, samt antaga den vidgade, fyrsidiga formen. 

 Under sin första utväxt är nemligen denna korall, i likhet med 

 så många andra, fästad vid främmande föremål, icke blott me- 

 delst rötter, utan med hela bottensidan liksom fastlödd. Eme- 

 dan mynningsformen under denna tid är triangulär, tviflar jag 

 icke att locket då förmått täcka mynningen. Men under poly- 

 pariets fortskridande tillväxt har operkulum icke utvecklats i 

 samma mon som mynningen, utan endast långsamt utbildats i 

 den triangulära form det från början egde, liksom förblifvit 

 stannande på sitt första stadium, eller med ett ord sjunkit till- 

 baka till ett rudimentärt organ, hvars funktion upphört. För- 

 hållandet är fullkomligt enahanda hos Gonioph. pyramidale, der 

 livarken lockets form eller storlek står i öfverensstämmelse med 

 kalkmynningens. Båda dessa arter dela dessutom den likheten, 

 att locket tidvis blifvit fäldt, eller qvarsittande fastvuxet, vid 

 de tillväxtperioder, då djuret hopträngt sitt kroppsomfång och 

 börjat bilda en trängre kalk inom den gamla. De qvarsittande 

 locken ligga nemligen alla innanför sådana falsar eller skarpt 

 utstående tillväxtlinier, som beteckna dessa afbrntt i tillväxten. 

 Ehuru närvaron af ett operkulum ännu synes hindra sam- 

 manförandet af en del af Anthozoa rugosa med nutidens ko- 

 raller, är det dock sannolikt, att de äro mycket närmare be- 

 slägtade med dessa sednare än jag i min förra uppsats antagit. 

 Den vigtigaste egendomligheten hos liugoserna — vida vigtigare 

 än septalanordningen efter fyra primärsepta, hvilken dels sakr.as 

 eller är omöjlig att hos de flesta utfinna, och dels äfven till- 



