432 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1868. 



midten af de brosklameller, som ligga emellan vertebrernas basal- 

 delar. Dessa epipliysers tillväxt sker hufvudsakligen i en strål- 

 formig riktning från den första' eller äldsta förbeningspunkten. 

 Vid denna finnes ofta och länge, äfven på nära fullvuxna, men 

 isynnerhet på unga djur, på den ena eller båda ytorna en grop, 

 som vi kalla centralgropen, fovea centralis. Stundom mötas 

 båda groparne, så att ett hål i sjelfva benet visar sig, sedan 

 de mjuka delarna blifvit aflägsnade. 



Vi begagna den gamla termen "förbeningspunkt", utan 

 att dermed tillåta oss antaga, att förbeningen börjar på en enda 

 punkt. Tvertom hat v a vi varit i tillfälle att iakttaga, hurusom 

 just förbeningen af vertebralepiphyserna börjar medelst afsättnin- 

 gar af de oorganiska ämnena på flera punkter, belägna på något 

 litet afstånd från hvarandra i ett plan, samt att genom fortgående 

 afsättning de olika förbenade punkterna sammansmälta till en 

 skifva af relativt temligen betydligt omfång. 



Om vi betrakta tvenne bredvid hvarandra uppkomna epi- 

 physer, finna vi dem aldrig alldeles lika, hvarken till storlek, 

 ytor eller ränder, olikheter uppkomna till följe deraf, att den 

 ena är en hufvudepiphys, den andra en caudalepiphys, äfvensom 

 till följe af andra omständigheter, såsom vid ryggkotorna, att 

 epiphyserna deltaga till olika stor del i bildningen af glidytorna 

 för ref benen m. m. , hvartill vi vid ett annat tillfälle torde 

 återkomma. 



Men icke nog dermed att de närliggande epiphyserna förete 

 stora och på den blifvande formen af kotorna vigtiga olikheter. 

 I olika regioner af kroppen äro olikheterna ännu större, men vi 

 få nu endast framställa några förhållanden, der utvecklingen 

 sker olika för olika ändamål, och hvilka behöfva framställas, 

 för att visa, huruledes epiphyserna spela en olika, alltid vigtig 

 rol, allt efter som kotorna under djurets culminationsperiod 

 skola vara sinsemellan rörliga eller orörliga. 



Ifrån 3:dje halskotan till l:sta sacralkotan samt från sista 

 sacralkotan till sista svanskotan sammanväxer kotornas hufvud- 

 och caudalytor med de närmast liggande epiphysernas suturytor 



