42 STUXBERG, OM MUNDELARNES BYGNAD HOS LITHOBICS FORFICATUS. 



menten 7 och 8 åter gifva hvardera uphof åt ett par appen- 

 dikulära delar, första och andra paret käkfötter, af hvilka det 

 ena, det andra i ordningen, här är synligt på figuren och i ut- 

 veckling går långt före de öfriga mundelarne. 



Nu återstå tvenne segment, n:o 3 och 4, men, som bekant, 

 anger djuret i sitt fullt utbildade tillstånd, genom förekomsten af 

 blott ett par appendikulära delar, mandiblerna, tillvaron af en- 

 dast ett sådant. Antagligen är det från tredje segmentet, som 

 mandiblerna leda sitt ursprung; derom finnas imellertid inga 

 upgifter. Men hvart har då det öfriga segmentet tagit vägen, 

 det fjerde, efter djurets utträdande ur ägget tydligt för handen, 

 sedermera efter mundelarnes utveckling, som det tyckes, spår- 

 löst försvunnet? 



Det förefaller i hög grad antagligt, ehuru vi ännu deröfver 

 sakna direkta observationer, att på det ställe, der munöppnin- 

 gen hos Chilopoderna anlägges, mellan tredje och fjerde seg- 

 mentet (se figuren), genom de der bakom liggande mundelarnes 

 successiva utbildning och framryckande mot munhålan, pä samma 

 gång som framifrån genom utbildningen dels af mandiblerna, 

 dels af epistoma, det starka parti, hvilket framtill begränsar in- 

 gången till digestionsapparaten, göres ett kraftigt motstånd, 

 der samtidigt bakifrån som framifrån upstår en stor påtryck- 

 ning, hvilken har till påföljd, att det fjerde segmentet, det 

 som har sin plats närmast bakom mandibularsegmentet, ryckes 

 in i munhålan, så att dess ventrala och pleurala partier komina 

 att få sitt läge derinom, på dess bakre eller, hvilket är det- 

 samma, på dess undre sida. Från detta förkrympta segment 

 synes mig den bildning, som blifvit benämd hypopbarynx, leda 

 sitt ursprung. Väl är det sant, att riktigheten af ett sådant 

 antagande må synas mycket svag eller rentaf ogrundad. Men 

 om vi fasthålla den omständigheten, att — flera likartade exem- 

 pel från tracheatgruppen att förtiga — hos vissa högre krusta- 

 ceer, t. ex. Homarus vulgaris M.-Edwards, hypopbarynx up- 

 träder under en form, som gör det nästan omöjligt att tyda 

 den annorlunda än såsom en extremitetbildning, ej som en ut- 



