54 OTTO TORELL, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER ISTIDEN. 



finnas fördelade utefter bestämda linier, att den erratiska mas- 

 sans mäktighet ej står i förhållande till de antagna transport- 

 medlen, och att fossila hafsdjur fullkomligt saknas på allra största 

 delen af den förmodade hafsbottnen, togos ej i betraktande. 



Onekligen funnos dock geologiska grunder, hvilka vid första 

 påseendet tycktes kunna stödja åsigten om ett stort erratiskt 

 haf. Blocken hvila inom en stor del af området på tertiära 

 bildningar, hvilka ansågos vara af marint ursprung. Dessa ter- 

 tiära lager hafva en vidsträckt utbredning öfver Europa, sa 

 att man kunde antaga tertiärhafvet i nuvarande Nordtyskland 

 hafva sammanhängt med Svarta och Kaspiska haf ven, måhända 

 äfven med det Adriatiska. Den förmodan låg nu nära till 

 hands, att vid lyftningen af de tertiära aflagringarne det om- 

 råde, som nu intages af de erratiska blocken, förblef hafsbotten 

 och först senare, samtidigt med Skandinaviens stora sänkning- 

 vid istidens slut, blef fast land. 



Då redan 1846 Edw. Forbes på geologiska grunder ansåg, 

 att Skottland hade sammanhängt med Norge under den ännu 

 existerande florans tid, och tillfredsställande skäl ådagalägga, att 

 engelska kanalens sista genombrott ej är äldre än istiden, före- 

 föll det mig, att det erratiska hafvet möjligen kunde hafva 

 varit en stor insjö, och att frånvaron af fossila hafsdjur, med 

 undantag af de förut omnämnda lokala fynden i närbeten af 

 Nordsjön och Ishafvet, derigenom kunde förklaras. 



Antagandet af ett erratiskt haf såsom en fortsättning af 

 det tertiära faller dock, sedan Beyrich och O. Heer påvisat *) 

 att under miocentiden endast en smal sträcka mellan Rhen och 

 Weichsel samt Danmark varit betäckt af hafvet, hvaremot den 

 ojemförligt största delen af det erratiska området redan under 

 denna tid var fast land. Det är ej troligt, att en så stor del 

 af Europa efter miocentiden skulle hafva sänkt sig och äter 

 höjt sig, utan att qvarlemna andra fossila spår af den tid, då 

 det skulle hafva utgjort hafsbotten, än de ofvan anförda. 



.') Beyrich: Ueber den Zusammenhang der norddeutschen Tertiärbildungen. Berlin 

 1856. O. Heer: Tertiärflora der Schweiz. III. Karte von Europa zur Mioeänzeit. 



