62 OTTO TORELL, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER ISTIDEN. 



delen gått ut i bafvet och dessutom har deras väg varit kort 

 från de fjell, på hvilka de haft sitt upphof. Deras antal har 

 dereraot troligen varit stort. 



Hvad här blifvit anfördt bör anses som en kortfattad re- 

 sumé af undersökningar, hvilka, som jag hoppas, framdeles 

 skola fortsättas. Hvad jag varit i tillfälle att utomlands iakt- 

 taga har styrkt mitt förtroende till deras resultat. 



Såsom redan är nämndt, föredrogs det nu anförda i Veten- 

 skapsakademien 1864. Under fortsatta studier kom jag till det 

 resultat, att fem skeden kunde särskiljas, begynnande med tiden 

 för den skandinaviska inlandsisens största utbredning och slu- 

 tande med istidens upphörande, nemligen : 



l:o) Tiden för inlandsisens största utbredning, som än i 

 dag kan bestämmas efter gränslinien för de erratiska 

 blocken. 



2:o) Isens massa var betydligt minskad. Waldai öfver- 

 skreds ej längre, men gaf genom sitt motstånd ström- 

 men på andra sidan Östersjön en riktning från norr 

 till söder. 



3:o) Isens massa hade blifvit ytterligare minskad. Finland 

 var troligen ännu helt och hållet eller delvis öfvertäckt 

 af is, som för öfrigt fortfarande fyllde Ostersjöbäckenet, 

 men nu i öster hämmades af motståndet från ryska 

 och tyska Östersjöstränderna. Isen måste derföre röra 

 sig ungefär i riktningen af Östersjöns medellinie. Massor 

 af gotländska block fördes till Gröningen i Holland och 

 Jever i Oldenburg. Vissa delar af Sveriges fastland 

 öfversvämmades af isen från Östersjön. 



4:o) Inlandsisen blef inskränkt inom Skandinaviens egna 

 gränser. Isen drog sig alltmer tillbaka mot fjellryggen. 



5:o) Jöklarne inskränktes till de stora fjelldalarne. *) 



') Jemför min utförligare framställning i inledningen till Holmströms "Märken 

 efter istiden". Malmö 1865. 



