ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1873, N:0 2. 5 



dianen och upprepades efter den kulmin ation, då tiden afvak- 

 tades, vid hvilken stjernan åter passerade trådarne i det tuben 

 var riktad efter samma delstreck som förut. 



För att öka noggrannheten af ett dylikt iakttagelsesätt an- 

 ställdes observationer vid olika höjder; tuben inställdes t. ex. 

 först på 28° 40' och passagen öfver de båda trådarna iakttogs, 

 derefter inställdes tuben på 29° 0' och passagen noterades, o. s. v. 

 H varje passage öfver de båda trådarne, kombinerades med den 

 den motsvarande i vester, ledde till kännedom af tiden, då stjernan 

 kulminerade, och då antalet af på så sätt bestämda kulminations- 

 moment ibland uppgick ända till 8, så berodde observations- 

 resultatet på ända till 32 särskilda data, och det synes då som 

 om kulminatioiistiden borde hafva blifvit bestämd med en ganska 

 stor grad af noggrannhet. Man vinner i första rummet en be- 

 stämdare insigt härom genom att beräkna det sannolika felet för 

 hvarje ur fyra kombinerade observationsdata härledd meridian- 

 passage. Detta sannolika fel kan nu visserligen ej befinnas vara 

 lika för alla stjernor emedan de dagliga rörelserna hos vissa af 

 dem är mycket långsam, hos andra åter mycket sned mot höjd- 

 cirkeln, så att ändringen af deras höjd blifver mycket liten under 

 en viss bestämd tidsintervall; men om de ogynnsammaste fallen 

 undantages, torde för de öfriga samma sannolika fel kunna an- 

 tagas vara gällande utan att åsigten om detsamma derföre i vä- 

 sentlig mon blifver oriktig. 



För att nu läsaren må kunna vinna en klar insigt såväl 

 om observationens beskaffenhet, som i det sätt, hvarpå jag ur 

 dessa härledt deras sannolika fel, utsätter jag ett fullständigt 

 exempel ur den i »Astronomi» Fundamenta» offentliggjorda dag- 

 boken, jemte beräkningen af samma exempel. 



