10 GYLDÉN, OM LACAILLE's STJERNKATALOG. 



Den 9 Sept. 1749. 

 y Cephei + 21",2 



k Androm. 



+ 7, 7 



(T 



+ 13, 2 



ß » 



+ 16, 7 



/? Ceti 



+ 0, 2 



y Androm. 



+ 12, 6 



Den 6:te An 



g. 1749. 



ß Cephei 



+ 31",0 



S Pegasi 



+ 17, 2 



7] » 



+ 10, 8 



Äfvenså afvika af följande rektascensioner de till nord- 

 ligare stjernor hörande ungefär på samma sätt, hvilka blifvit be- 

 stämda mer än en gång, men åtminstone en gång samtidigt 

 den 17 Aug. 1749 



e Pegasi 



+ 29" 



,9 



a Aquarii 



+ 1, 



1 



y 



+ 3, 



5 



(p » 



— o, 



9 



o Andr. 



+ 17, 



7 



ß Cassiop. 



+ 19, 



1 



Man kan genast angifva en orsak, hvarföre resultaten ur 

 observationer, som följa kort på hvarandra, lätt kunna afvika i en 

 och samma riktning från sanningen. Lacaille härledde nämnligen 

 oftast i hvarje enskildt fall urkorrektionerna ur en enda funda- 

 mentalstj ernås observerade meridianpassager; i analogi härmed 

 -bestämdes urets gång genom att jemföra de ur samma funda- 

 mentalstjernas observerade kulminationstider beräknade urkorrek- 

 tionerna. På detta vis erhölls endast medelgången under loppet 

 af ett dygn, men huruvida gången var olika under olika tider 

 på dygnet, derom skedde ingen undersökning. Använder man 

 vid beräkningen af de definitiva rektascensionerna ett stort antal 

 observationer, så har man understundom väl orsak till det an- 

 tagande, att föränderlighéten i urets gång ej qvarlemnar någon 

 märkbar felaktighet i resultatet, men här skulle en sådan förut- 

 sättning vara helt och hållet oriktig, då de flesta rektascensio- 

 nerna bero på en enda serie af observerade kulminationsögon- 

 blick. — Lacaille använde öfverhufvud endast ett inskränkt 

 antal fundamentstjernor, af hvilka åter företrädesvis Vega och 



