22 SCHETJTZ, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM SLÄGTET ROSA. 



i det hela taget likgiltigt, då derpå enligt min öfvertygelse ligger 

 ringa vigt, blott författarens framställning är konseqvent samt 

 visar, det han känner sjelfva växterna och deras historia. Jag 

 känner mig manad att anföra, livad Fries i Summa Veg. Scandin. 

 p. 525 yttrar: qui nil majus sciscunt, quam utrum forma defi- 

 nita et in natura copiosa species an varietas dicenda sit, non 

 Botanicos censeo. 



Jag har vid min framställning af Skandinaviens Rosor sökt 

 hålla en medelväg mellan de begge ytterligheterna — ihågkom- 

 mande det gamla rådet: medio tutissimus ibis — och bemödat 

 mig att tillfredsställa både dem, som finna sitt nöje uti skiljande 

 och reducerande af arter. Riktigast synes mig att icke förena 

 något utom det, som man af erfarenheter funnit identiskt, ehuru 

 många följa en motsatt väg. Det är egentligen tvenne grupper, 

 Caninas och Villosa?, som i vår flora erbjuda en större mängd 

 former. Den som ej vill skilja de former jag upptagit såsom 

 arter, skall kanske ' af Villosse konseqvent antaga blott en enda 

 eller tvenne arter och af Caninse likaledes blott en art, R. canina, 

 med hvilken han liksom Wallroth möjligen skulle vilja förena 

 Rubiginosre! Baker har för Britiska floran af Caninae upptagit 

 blott R. canina såsom egen art, men under denna anfört ej 

 mindre än tre serier af varieteter och af former ej mindre än 

 29 såsom britiska. Jemför man de extrema formerna af t. ex. 

 R. coriifolia och R. canina i egentlig mening med hvarandra och 

 studerar deras biologiska förhållanden, skall man visserligen tvifla 

 på, att en sådan förening är naturenlig. För att fullständigare 

 och noggrannare uppfatta formerna och deras inbördes förhållande, 

 är det icke utan vigt att aktgifva på de analoga former, som flere- 

 städes möta; ett förhållande, hvarpå flére exempel i det följande 

 skola anföras. Så t. ex. äro R. Reuteri och coriifolia tvenne affina 

 arter, hvilka äro analoga, den förra med R. canina, den senare 

 med R. dumetorum. Af de serskilda arterna, såväl de affina som 

 de analoga, kunna derjemte analoga varieteter mångenstädes utan 

 svårighet observeras. Detta förhållande, som redan påpekats af 

 Baker och Crépin synes mig i hög grad intressant. 



