D 1U0SÉN, MÖSS-STUDIER PÅ KOLMOREN. 



kyrkan. Skada är, att jag ej hann verkställa min plan att be- 

 söka de höga bergen omkring Aby jernvägsstation, hvilka 

 måste erbjuda en hel mängd egenheter och troligen bland annat 

 hysa åtskilliga subalpina arter. 



Att Kolmoren, ehuru belägen som den är, ända till våra 

 dagar knappast blifvit undersökt af en enda bryolog, är eget 

 nog, och af följande förteckning skall synas, att den väl är värd 

 lika mycken uppmärksamhet i växtgeografiskt afseende, som en 

 mängd mera undersökta delar af vår halfö. Bland annat visar 

 denna bergsrygg det intressanta förhållande, att den är en mötes- 

 plats för flera nordliga och sydliga arter såsom å ena sidan 

 Hypnum fastigiatum, Weisia Wimmeriana, å den andra Eurhyn- 

 chium Vaucheri, Tortula cylindrica, Fissidens decipiens, hvilka 

 alla jag anträffade inom en ganska liten rymd. Underlaget, som 

 för åtminstone fyra af dessa är kalk, får väl tagas med i be- 

 räkningen; men anmärkningsvärd är i alla fall rikedomen på 

 arter, som annars bäst trifvas norrut eller i fjelltrakter, bland 

 hvilka utom de ofvannämnda må anföras: Splachna, Trichodon 

 cylindricus, Dicranum robustum, Cynodontium Wahlenbergii, Jun- 

 germannia plicata och lycopodioides m. fl. 



Om markens beskaffenhet är härvidlag föga att säga, den 

 är ungefär densamma som i nedre Sveriges flesta skogstrakter, om 

 man undantager tillgången på kalk (urkalk) omkring Marmor- 

 bruket, der ock artantalet, såsom vanligt i kalktrakter, är större 

 än annars l ). — Att i följande förteckning saknas sådana mossor 



') Så vidt jag af flygtiga iakttagelser kunnat finna, stryker kalklagret närmast 

 Bråviken från öster till vester. I samma rigtning genomskäres det af dju- 

 pare eller grundare dälder. Längre vester ut mellan lastplatsen Sandviken, 

 torpet Knapphålet, Bränntorp och Mörtnäs hildar det flera höga, enstaka 

 kupper. I allmänhet afbrytes icke detta mägtiga lager af andra. På några 

 ställen genomsättes det dock eller täckes det till en del af en mörk, på 

 Kolmoren vanlig, eruptiv bergart jemte några andra, och i närheten af 

 dessa äfvensom der den stöter intill granit öfvergår den eljest ganska rena 

 och grofkristalliniska kalkspaten till den bekanta Kolmorsmarmorn. Norr 

 om den dal, hvaruti Marmorbruket är beläget, höjer sig en väldig formation 

 af gneiss, hälleflinta, granit etc, och på norra sidan om denna träffas vid 

 Oxåker åter marmor. Det är på den norra, skuggigare sluttningen af alla' 

 dessa åsar och kupper, som mo s sorna företrädesvis frodas. 



