10 MOSÉN, MOSS-STUDIElt PÅ KOLMOREN. 



fruktifikativa systemet ej heller lemnar några goda skiljemärken 

 mellan de trenne ifrågavarande arterna, återstår blott att fråga, 

 hvar äro gränserna? 



Hypnum Kneiffii Sch. torde mest närma sig fluitans. I 

 synnerhet blir detta fallet, äfven i fråga om habitus, då växt- 

 lokalen är mycket våt. Stundom öfVerensstämmer denna art 

 mera med Sendtneri, och är derför svår att inrangera på rätt 

 ställe bland sina samarter. 



Hypnum vernicosum Lindb. är kanske närmast beslägtad 

 med uncinatum, att döma efter förgreningen, de vanligen starkt 

 krökta topparne, bladens strimmor och fina cellväf. För öfrigt 

 liknar denna art äfven H. intermedium. Mindre böjd är jag, att 

 gå in på den åsigt, Schimper åtminstone någon tid hyst, att 

 H. Sendtneri skulle vara en varietet af vernicosum; redan cellu- 

 lernas beskaffenhet i öfre delen af bladen förbjuder detta. 



Den naturligaste anordningen af samtliga arterna inom denna 

 formrika grupp anser jag vara ungefär följande: vernicosum, 

 uncinatum, exannulatum, fluitans, Kneiffii, lycopodioides, Sendt- 

 neri, intermedium, revolvens och badium. De tre sista arterna 

 utmärka sig i motsats mot de andra derigenom, att bladen nästan 

 ända till basen bestå af smalmaskig cellväf. Dock finnas, såsom 

 ofvan är sagdt, öfvergångar, och H. badium har i bladbasen åt- 

 minstone en rad bredare celler. 



Eget är att se, huru inom denna naturliga grupp uncinatum 

 närmar sig Drepania, Kneiffii Amblystegia och badium Hypnum 

 scorpioides. 



Efter dessa något allmännare anmärkningar öfver Harpi- 

 dierna går jag till Kolmors-formerna. 



Hypnum fluitans L. 

 <)' dichelymoides. 



Stjelk flytande, utdragen, oordentligt klynnegrenad. Grenar > 

 långa, enkla, eller med få och korta smågrenar.- Blad från 

 lancettlik, något nedlöpande bas småningom utdragna till en lång, 

 hårfin, ensidigt krökt spets, med bred, grön utlöpande nerv, som 



