ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1873, N:0 4. 27 



ställen, öfvertygar man sig dock om att alla dessa mångfaldiga 

 skiftningar tillhöra samma art. Man kan i sanning säga, att 

 hos ett korallindivid af denna art — och detsamma gäller äfven 

 om mänga andra — under dess tillväxt fortgått en ständig strid 

 om öfvertaget emellan de tvenne diametralt motsatta grund- 

 beståndsdelar, af hvilka korallsklerenchymet är uppbygdt: en 

 strid emellan det vertikala elementet eller septerna och det hori- 

 sontella eller dissepimentet. Allt efter som nu det ena eller det 

 andra af dessa tvenne för tillfället är det rådande, blir korall- 

 kalkens utseende väsen dtligen olika. Aro septerna mest utveck- 

 lade, ser man pa den konvexa sidan, i djupet af den nästan 

 aldrig saknade septalgropen, det stora primärseptum hvila. Mot 

 detta sammanlöpa ofta fjäderlikt de närmast liggande sidosep- 

 terna, och kalken liknar då den korallform, för hvilken M. Ed- 

 wards bildat slägtet Hallia. Frän denna septernas inbördes 

 ställning finnas talrika öfvergångar till en annan, der septerna i 

 det närmaste löpa parallelt med primärseptum. Nu inträffar det 

 ej sällan, att primärseptum för en tid försvinner, så att sido- 

 septerna skiftesvis mötas med sina innersta ändpunkter i septal- 

 gropens botten och gripa in i mellanrummen emellan hvarandra. 

 Pa detta sätt uppstår Aulacophyllum Edw. H. Om åter disse- 

 pimentet blir öfvermägtigt, så kan detta hopa sig i en tät, nästan 

 kompakt massa på ömse sidor om primärseptum, så att detta 

 ligger inbäddadt deri och en hög, hvass ås uppträder, i synnerhet 

 mot kalkens centrum: man har da för sig det, som skulle ut- 

 märka slägtet Eophophyllum. Ett fjerde fall kan äfven inträda, 

 när dissepimentalbläsorna nå sin högsta utveckling och till den 

 grad förtränga eller öfverväxa septerna, att man endast i poly- 

 pariets periferi ser svaga antydningar till dem. Ett vidsträckt 

 golf uppkommer då inom denna svaga septalkrans och man ser 

 bilden af Amplexus eller Campophyllum, sådan som Milne Ed- 

 wards lemnat den. Denna Cyathophyllum antager således, när 

 septalkarakteren är som mest utpräglad, skepnaden än af en 

 Hallia, än af en Aulacophyllum, och när deremot dissepimentet 

 rader, blir den till en Lophopyllum eller Campophyllum, allt 



