40 STOLPE, UNDERSÖKNINGAR PÅ BJÖRKÖ. 



de så afslipade, att bredden knappt öfverstiger 8,5 cmtr, hvilket 

 bevisar att de allt igenom måste hafva varit af godt stål. Tån- 

 gen bär vanligen spår af träskaftet, hvari den varit indrifven. 



— En liten väl bibehållen jernyxa, 8 cmtr hög, eggen 4,5 cmtr 

 lång, skafthålet 1,5 cmtr djupt och lika stort i inre diameter. 

 Liknar till formen fig. 491 hos Worsaae, men saknar inbugt- 

 ningen under skafthålet. — Af en annan lika stor -yxa finnes 

 blott bladet i behäll. Hvartill så små yxor kunnat användas, 

 är obekant. 



— Ett stämmjern, 19 cmtr långt, 2 cmtr bredt vid eggen. 



— Järnsaxar, 3 fragment, af den vanliga fårsaxens form l ). 

 Längden omkring 14 cmtr. En sax har bygeln på utsidan be- 

 lagd med en tunn bronsskålla, med i rutor inslagna punktlinier. 



— Nyckel med af brutet handtag; axet består af tre tänder, 

 1,5 cmtr långa, 0,5 cmtr breda, ställda på 0,5 cmtrs afstånd 

 från hvarandra. Fragmentets längd 9,5 cmtr. Af jern. 



— Ett fragment af ett hänglås, funnet på 4,5 fots djup 

 på bottnen af den förut omtalade åsbildningen, i hvilken silfver- 

 fyndet anträffades. Af jern, mycket sönderrostadt. 



— En stor öppen jernring. som kan slutas medelst tvänne 

 vid ändarna fastade rörliga länkar, af hvilka den ena, som är knä- 

 böjd, kan trädas igenom den andra och stängas medelst en genom- 

 trädd träpinne eller ett hänglås. Till klafve åt någon. mindre 

 idislare (får eller kalf) passar den icke, emedan ringen är rund, 

 och åt en hund är den alldeles för grof och klumpig. Deremot 

 passar den förträffligt för en menniskohals och har kanhända 

 varit ett halsjern, att använda vid bestraffningar. 



] ) Saxar af denna form synas hafva varit i bruk under hela medeltiden. De 

 finnas i Statens Hist. Museum bland saker, som -träffats under ruinerna af 

 Vårfruberga Kloster i Södermanland, hvars rifning böljade då »Konung Gu- 

 staf then första år 1537 och the följande, lät utbryta och tädan till Grips- 

 holms Slottsbygnad mycken sten bortföra» (Rhydelius, Monasteriologia p. 

 213). Att saxar af den nu brukliga formen med nit dock varit i bruk tidigt 

 nog, framgår af det likaledes i Statens Hist. Museum förvarade fyndet från 

 ruinerna af det år 1434 förstörda Piksborgs slott i Småland, hvilket fynd 

 bland annat innehåller en sådan sax och mynt från början af 1400-talet. 



